ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 398/3895/25	
Суддя І інстанції Шинкаренко І.П.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.05.2025 №120/25 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 штрафу у сумі 17000,00 грн.;
- провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована протиправністю винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП через відсутність у позивача військово-облікового документу. Вказує на те, що відповідач не був позбавлений можливості отримати відомості щодо позивача з реєстрів держателем яких він є. Зазначає, що примітка до ст. 210 КУпАП виключає у такому випадку можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно з відомостями справи № 120 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, 24 травня 2025 року позивач був доставлений працівниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність у нього військово-облікового документа всупереч вимогам ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
24 травня 2025 року офіцер відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 склав протокол № 120/25 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з відсутністю військово-облікового документа. У протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться 28 травня о 10 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 із змістом вказаного протоколу ознайомився, надав пояснення, що має прописне, яке забув, де вказано, що він є обмежено придатним у військовий час, в мирний час йому військовий квиток не видали. В протоколі міститься відмітка про відсутність свідків та понятих. Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорта громадянина України. В графі зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення «назва населеного пункту» відомості відсутні.
28 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 винесено постанову № 120/25 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Відповідно до оскаржуваної постанови та протоколу від 24 травня 2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 в особливий період, введений на території України відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - ч. 6 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не мав при собі військово-облікових документів та не зміг надати для перевірки уповноваженій особі.
Згідно з паспортом громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відомостей справи № 120 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП інформація щодо наявності у позивача електронного військово-облікового квитка, військово-облікового документа (приписки до призовної дільниці, військовий квиток, тимчасове посвідчення) відсутня.
Правомірність та обґрунтованість постанови від 28 травня 2025 року № 120/25 є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Нормами п. 12, 13 Положення № 154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Частина третя статті 210-1 КУпАП визначає, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року оголошено та проведено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Строк мобілізації продовжено до лютого 2026 року.
Як слідує із матеріалів справи позивач є громадянином України та військовозобов`язаною особою (37 років). Відтак, позивач відповідно до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зобов`язаний мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його на вимогу визначеної цією статтею уповноваженою особою.
Враховуючи, що належними доказами, наявними в матеріалах справи (протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_1 ), доводиться те, що ОСОБА_1 24.05.2025 року не мав військово-облікового документа, суд доходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
При цьому, щодо посилання скаржника на можливість відповідача отримати інформацію про позивача через взаємодію з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, колегія суддів зауважує на тому, що з наявної в матеріалах справи копії справи №120 про адміністративне правопорушення міститься інформація про відсутність електронного військово-облікового документу в ОСОБА_1 .
Крім того, можливість відповідача отримати інформацію про особу через взаємодію з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами також не звільняє позивача від виконання визначеного статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку.
Встановлені у справі обставини свідчать про правомірність постанови від 28.05.2025 №120/25, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун