Справа № 490/8939/24
н\п 2/490/212/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Шведюк Д.О.,
за участю відповідача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олена Олександрівна, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, –

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов зазначений позов, у якому позивач просив суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю чотири місяці з дня набрання законної сили рішенням суду.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.10.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно з цим витребувано у приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М. копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вимоги цієї ухвали приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. виконано.
Від ОСОБА_2 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 , 08.07.2025 року до суду надійшов відзив, у якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.11.2025 року (яка постановлена у судовому засіданні) закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
У судове засідання з`явилися відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, надала до суду заяву у якій просила розгляд справи провести за її відсутності, зазначаючи при цьому, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за таких підстав.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначено: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №396527980 ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить частка нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).
20.09.2024 року приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О. позивачу надано роз`яснення в якому зазначено, що оскільки в установлений законом строк ОСОБА_3 не подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та на момент смерті не проживали разом із спадкодавцем – ОСОБА_3 вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Приватним нотаріусом також роз`яснено, що для визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 слід звернутися до суду із позовною заявою.
З матеріалів спадкової справи №17/2024 заведеної приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О. після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 слідує, що із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_1 (мати померлого).
05.06.2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 (племінниця відповідача) та ОСОБА_7 (тітка померлого ОСОБА_4 ) повідомили суду, що позивач у справі ОСОБА_3 була присутня на похоронах свого батька ОСОБА_4 та поминальних обідах. На час поховання батька позивач перебувала у м. Миколаєві.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.
Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
Позивач та відповідач, як дочка та мати спадкодавця ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Відповідно до статей 1273-1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину вчасно, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті її сина у строк встановлений законом та отримала свідоцтва про право на спадкове майно.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Проте така заява також може бути подана нотаріусу шляхом надіслання засобами поштового зв`язку. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.
Згідно з вимогами зазначеними у частинах 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з приписами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першої статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач ОСОБА_3 у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Позивач у встановлений законом строк повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте вона цього не зробила.
У позові позивачем зазначено, що на час відкриття спадщини вона не проживала в м. Миколаєві, однак доказів цього суду не надано. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суду показали, шо позивач була обізнана про смерть батька, була присутня та його похороні та поминальних обідах. 
З огляду на це введення на території України воєнного стану не є достатньою підставою для надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, адже позивачем не надано доказів які саме обставини, пов`язані із введенням воєнного стану не дали можливості позивачу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька. 
Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог, судові витрати відносяться на рахунок позивача.
Керуючись статтями 12, 13, 18, 259, 263-265, 273, 354ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олена Олександрівна, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя          Л.М. Шолох