ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року	Львів	Справа № 439/2246/25 пров. № А/857/3872/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Юник А.А.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача - Яремчук Я.В.;
від третьої особи - Гребьонкін М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської обл. від 12.12.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській обл. обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору інспектор СРПП ВнП № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській обл. лейтенант поліції Гребьонкін Максим Андрійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Петейчук Б.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 26 хв. 12.12.2025р., м.Броди Львівської обл.; дата складання повного рішення суду першої інстанції: 17.12.2025р.),-
В С Т А Н О В И В:

29.10.2025р. (згідно із відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5973703 від 19.10.2025р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором відділення поліції № 1 (м.Броди) Золочівського РВП Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл. лейтенантом поліції Гребьонкіним М.А. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.; закрити відносно позивача провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення; судові витрати покласти на відповідача (а.с.2-8).

Згідно ухвали суду від 30.10.2025р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами ст.286 КАС України із викликом сторін (їх представників) в судове засідання (а.с.18).

Рішенням Бродівського районного суду Львівської обл. від 12.12.2025р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.36-40).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.43-53).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не допустив порушення Правил дорожнього руху /ПДР/, оскільки під час виїзду з дому автомобіль був технічно справний, будь-яких порушень в роботі світлових приладів не було. Несправність виникла під час руху автомобіля та не була помічена позивачем. Відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП наступає за наявності умисних винних дій водія за умови, що останній знав про несправність, але умисно керував автомобілем з такою несправністю.
Окрім цього, в постанові серії ЕНА № 5973703 від 19.10.2025р. відсутні покликання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а тому останній не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення правопорушення.
Також процедура розгляду справи відбувалася із порушеннями (позивачу не були роз`яснено його права, а також можливість оскарження спірної постанови).

Відповідач ГУ НП у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.83-88).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача і третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ЕНА № 5973703 від 19.10.2025р., винесеної інспектором відділення поліції № 1 (м.Броди) Золочівського РВП ГУ НП у Львівській обл. лейтенантом поліції Гребьонкіним М.А., о 19 год. 49 хв. 19.10.2025р., позивач в темну пору доби керував в с.Лукаші Золочівського району Львівської обл. (автодорога Тернопіль-Броди) легковим автомобілем марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого не працювала ліва фара в режимі ближнього світла, чим порушив заборону експлуатації транспортного засобу із такою технічною несправністю згідно вимоги п.31.4.3 «в» ПДР.
На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.9).
Факт керування ОСОБА_1 автомобілем із непрацюючою лівою фарою підтверджується відеозаписами нагрудної камери поліцейського № 1670, про що зазначено в додатках до спірної постанови (а.с.27).
Заперечень сторін щодо часу та місця здійснення запису, а також стосовно прив`язки до конкретної місцевості під час судового розгляду не поступило.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач наголошує на своїй неможливості виявлення несправності роботи зовнішнього освітлювального приладу під час руху автомобіля; непрацююча права фара в режимі ближнього світла не є перешкодою для подальшого руху автомобіля і не загрожує дорожньому руху.
Також розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився з порушеннями, оскільки позивачу не були роз`яснені його права; розгляд справи фактично не проводився в порядку ст.ст.278-280 КУпАП.

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих відповідачем доказів вбачається, що о 19 год. 49 хв. 19.10.2025р., позивач в темну пору доби керував в с.Лукаші Золочівського району Львівської обл. легковим автомобілем марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.
Отже, матеріали справи підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція цієї норми передбачає керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.
Перелік таких несправностей зовнішніх освітлювальних приладів наведений п.31.4.3 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р.
Відповідно до п.31.4.3 «в» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

В частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, колегія суддів враховує, що спірна постанова серії ЕНА № 5973703 від 19.10.2025р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Відповідно до цієї норми обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Із змісту матеріалів справи убачається, що позивачем не заперечується факт керування о 19 год. 49 хв. 19.10.2025р. у темну пору доби в с.Лукаші Золочівського району Львівської обл. легковим автомобілем марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого під час руху погасла лампа лівої фари в режимі ближнього світла.
При цьому, позивач наголошує на виконанні ним передбачених п.31.5 ПДР дій по причині виникнення розглядуваної несправності – через неможливість негайного усунення несправності він заявляв про готовність проїзду до найближчої СТО в цілях усунення несправності.

Стосовно наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП колегія суддів враховує, що диспозиція цієї норми передбачає керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.
Також наведена норма ст.121 КУпАП не передбачає випадків звільнення чи пом`якшення відповідальності, в тому числі шляхом вжиття заходів безпечного руху автомобіля за наявних несправностей; не зазначає переліку обставин, що виключають адміністративну відповідальність (крім ст.17 КУпАП, яка передбачає загальні випадки, що виключають адміністративну відповідальність: крайню необхідність, необхідну оборону, вчинення порушення неосудною особою).
Звідси, покликання позивача на ту обставину, що несправність лівої фари виникла під час руху автомобіля, не можуть покладатися в основу звільнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Водночас, під час розгляду справи позивач не вказував про наявність крайньої необхідності чи інших обставин, що виключали б його адміністративну відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до п.31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. 
Виходячи з практики причинного зв`язку технічної несправності з наслідками, які сталися, ПДР вони розділені на три категорії залежно від аварійності.
Якщо несправності, перелічені в п.31.4 ПДР, виявлені до початку руху транспортного засобу, то його експлуатація забороняється (п.2.2 «а» ПДР). У разі виникнення цих несправностей у дорозі водій повинен зробити все можливе, щоб їх усунути, а якщо зробити це неможливо, то рухатися до місця стоянки або ремонту, дотримуючись заходів безпеки і виконуючи вимоги пунктів 9.9 і 9.11 ПДР (крім несправностей, передбачених п.31.6 Правил).
Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що позивачем не було вжито всіх заходів для усунення несправності (в тому числі позивач не був позбавлений можливості замінити непрацюючу лампочку лівої фари лампочкою з правої фари), останнім не доведено рух якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту.

На підставі наведеного, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та обґрунтовано накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші докази, які він покладає в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Зокрема, до спірної постанови серії ЕНА № 5973703 від 19.10.2025р. відповідачем долучено диск, на якому знаходяться відеозапис з нагрудної камери поліцейського № 1670 (а.с.27).
Зміст вказаного файлу не викликає сумнівів в тому, що саме останнім зафіксовані події, які мали місце 19.10.2025р. за участі позивача і третьої особи.
Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічні засоби, якими здійснені відеозаписи, не може слугувати за розглядуваних відносин достатньою підставою для неврахування цих доказів.

Отже, принципового значення у розглядуваній справі має правова оцінка представленого відповідачем відеозапису, який фіксував керування позивачем в темну пору доби автомобілем, в якому не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.

Стосовно правильності оцінки наявних у справі доказів - відеозапису колегія суддів виходить з того, що відповідно до приписів КУпАП:
ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). (ч.2).
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч.4).
У випадках, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу (ч.5).
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.7).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах.
Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. 

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з ст.31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 

В силу приписів ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено особливих вимог до доказів, на яких зафіксовано вчинення водієм порушення вимог ПДР. Водночас, такий доказ повинен бути повністю ідентифікований.

Отже, вказаний відеозапис слід вважати належним доказом по справі, а відтак останній враховується судом апеляційної інстанції в нерозривній сукупності з іншими обставинами справи.
Щодо змісту відеоматеріалів, то згідно представленого відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано факт керування позивачем в темну пору доби транспортним засобом, в якому не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.
Вказаний відеозапис є якісним, надає можливість чітко й однозначно констатувати даний факт. 

Із змісту відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що після зупинки автомобіля позивач разом з поліцейськими оглядали ліву фару автомобіля, при цьому позивач наголошував на тому, що така несправність виникла власне під час руху автомобіля і не була ним помічена.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про те, що представлений відповідачем відеозапис доводить ту обставину, що за розглядуваних обставин позивач керував транспортним засобом, в якому в темну пору доби не працювала лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Таким чином, висновки відповідача ґрунтуються на належних і допустимих доказах, які в своїй сукупності підтверджують недотримання позивачем вимог п.31.4.3 «в» ПДР.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки відповідачем представлено належні і допустимі докази, які стверджують недотримання позивачем вимог п.31.4.3 «в» ПДР, тому постанова поліцейського щодо притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП ґрунтується на вимогах закону.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів адміністративної справи відповідачем були роз`яснені позивачу його права та обов`язки згідно вимог КУпАП, при цьому обґрунтованих та змістовних клопотань (в тому числі щодо використання права на правову допомогу) від нього не поступало.
Водночас, позивачем не було долучено до постанови відповідача будь-яких письмових клопотань, зауважень та заяв; стосовно дій поліцейських ним не подавалися будь-які скарги в органи Національної поліції або прокуратури.
Окрім цього, процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Доказів упередженого ставлення до позивача зі сторони поліцейських (третьої особи) або відповідача ГУ НП у Львівській обл. під час судового розгляду не здобуто.

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 19 год. 49 хв. 19.10.2025р., позивач в темну пору доби керував в с.Лукаші Золочівського району Львівської обл. (автодорога Тернопіль-Броди) легковим автомобілем марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого не працювала ліва фара в режимі ближнього світла, чим порушив заборону експлуатації транспортного засобу із такою технічною несправністю згідно вимоги п.31.4.3 «в» ПДР.
На підставі наведеного, поліцейський правомірно визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишено без задоволення.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, а відтак заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026р. в частині зупинення дії рішення Бродівського районного суду Львівської обл. від 12.12.2025р. в адміністративній справі № 439/2246/25 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.73-75).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської обл. від 12.12.2025р. в адміністративній справі № 439/2246/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026р. в частині зупинення дії рішення Бродівського районного суду Львівської обл. від 12.12.2025р. в адміністративній справі № 439/2246/25 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 12.02.2026р.