ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14.04.2026р. Справа №905/55/24 (905/91/26)  
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Сухіна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго"
до відповідача: ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО»" (код ЄДРПОУ 00100227)
про стягнення 8 275 552,50 грн
в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго»

Представники сторін участь у засіданні не приймали 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Донецької області 16.02.2026 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (документ сформований в системі «Електронний суд» 13.02.2026) до відповідача Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» про стягнення боргу.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.02.2026, справа №905/55/24 (905/91/26) передана до провадження судді Зекунова Е.В. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з перебуванням у провадженні судді Зекунова Е.В. справи №905/55/24 про банкрутство ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 31831942).
Ухвалою суду від 20.02.2026 залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» та запропоновано усунути недоліки шляхом уточнення розміру позовних вимог (ціни позову), викладення заяви у належній редакції із чітким визначенням складових грошових вимог, а також надання доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/55/24 (905/91/26), справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.03.2026 об 11:00.
Станом на 24.03.2026 до суду надійшли:
17.03.2026 - від ПрАТ НЕК «Укренерго» надійшов відзив на позовну заяву.
17.03.2026 - від ТОВ «Східенерго» надійшла відповідь на відзив та заява на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
23.03.2026 - від ТОВ «Східенерго» надійшли додаткові пояснення у справі.
24.03.2026 - від НЕК «Укренерго» надійшла заява на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.03.2026 клопотання ПрАТ "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО»" про поновлення процесуального строку на подання відзиву задоволено, поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №905/55/24 (905/91/26) та прийняти цей відзив до розгляду. Закрито підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 14.04.2026 року об 11:10 год. зал судового засідання № 104а. Визначено провести судове засідання 14.04.2026 об 11:10 год. в режимі відеоконференції за участю представників сторін.
Провести судове засідання 14.04.2026 об 11:10 у режимі відеоконференції не виявилося можливим у зв`язку з оголошенням сигналу «Повітряна тривога», що унеможливило перебування складу суду в залі засідань. Після завершення повітряної тривоги розгляд справи було розпочато. Проте, у зв`язку із затримкою графіка засідань через тривогу, встановлений час бронювання спеціалізованого залу, обладнаного системою відеоконференцзв`язку, вичерпався. Через відсутність технічної можливості засідання було продовжено в загальному порядку. 
На підставі п.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України суд оголошує про проведення судового засідання без фіксування судового процесу технічними засобами. Представники сторін участь в засіданні суду 14.04.2026 не приймали.
Суд наголошує, що учасникам неодноразово роз`яснювалася специфіка роботи в умовах воєнного стану, зокрема щодо перебоїв з енергоживленням та тривалих тривог, у зв`язку з чим сторонам пропонувалося максимально реалізувати права шляхом подання письмових пояснень.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу.
Згідно із ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи. Справа розглянута протягом розумного строку в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, проте з перевищенням строку, встановленого ст. 195 ГПК України, з обєктивних причин, повязаних з дією воєнного стану на території України, поточною ситуацією у м. Харків (ракетні обстріли, відсутність електропостачання), особливим режимом роботи суду.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Цей позов подано в межах справи №905/55/24 про банкрутство ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (далі - ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО"/Позивач). 
Постановою Господарського суду Донецької області від 28.10.2024 у справі №905/55/24 визнано банкрутом боржника - ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО", відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Паркулаба Володимира Григоровича (копія постанови додається). 
Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 у справі №759/9008/19 зазначено, що: "в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року (далі - КУзПБ) передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи". 
Тому, даний спір підсудний Господарському суду Донецької області і розглядається в межах справи №905/55/24 про банкрутство ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО".
ОБСТАВИНИ ВИНИКНЕННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі – НКРЕКП, Регулятор) від 28.05.2019 №818.
ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"» (далі – ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО"/Відповідач) є оператором системи передачі (ОСП) - юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) - юридичної особи, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг. 
27.05.2019 ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" за вих. №01/18996 повідомлено Позивача про акцептування заяви останнього про приєднання до умов Договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування. Ідентифікатор Договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019 . 
Відповідно до п. 1.2. Типового договору про участь у балансуючому ринку (надалі – Договір) за цим Договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку. 
Виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у Правилах ринку (п. 4.1. Договору). 
За підсумками місяця надання послуг балансування ППБ складає та направляє ОСП 2 примірники підписаного зі свого боку акта приймання-передачі, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом 3 робочих днів з моменту його отримання від ППБ або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, які мають бути усунені. Сторони погодили, що у разі непідписання акта приймання-передачі з боку ОСП у зазначений строк та/або ненаправлення підписаного акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у зазначений строк, підписаний з боку ППБ акт приймання-передачі є підставою для здійснення розрахунків (п. 4.2. Договору). 
ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 робочих днів після підписання Сторонами акта приймання-передачі або з дати направлення акта приймання-передачі ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (п. 4.3. Договору). 
За умовами підпункту 1 п. 5.4. Договору ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" зобов`язується здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором. 
Вказану умову Договору ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" порушило, що стало наслідком ініціювання ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" спору, за наслідками розгляду якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 , залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 та постановою Верховного Суду від 01.12.2023 у справі №910/9216/22 позов ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" з вимогами до ПРАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" про стягнення коштів задоволено частково. 
Господарським судом стягнуто на користь Позивача 116 328 573,29 грн, 3% річних у розмірі 888 064,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 845 601,79 грн, а також 861 663,14 грн судового збору. 
Спір у наведеній справі виник внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року за актами:
№БР/22/02-№0425 від 28.02.2022 на суму 26 205 678,83 грн;
№БР/22/03-№0425 від 31.03.2022 на суму 50 572 455,97 грн;
№БР/22/04-№0425 від 30.04.2022 на суму 34 104 974,95 грн;
№БР/22/05-№0425 від 31.05.2022 на суму 47 021 765,48 грн;
№БР/22/06-№0425 від 30.06.2022 на суму 43 562 268,17 грн;
№БР/22/07-№0425 від 31.07.2022 на суму 66 398 320,61 грн. 
Господарський суд міста Києва під час ухвалення рішення від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 зазначив, що Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача пені у розмірі 1 080 478,46 грн, 3% річних у розмірі 888 064,48 грн та втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 10.03.2022 – 01.09.2022. 
Суд перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений Позивачем, вважав його обґрунтованим та арифметично вірним, а суми 3% річних у розмірі 888 064,48 грн та втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн, такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
З урахуванням того, що 3% річних та інфляційні витрати були нараховані по 01.09.2022, у Відповідача зберігається обов`язок сплатити нарахування в порядку ст. 625 ЦК України з 02.09.2022 по день фактичного погашення боргу. 
У відповідь на адвокатський запит від 09.12.2025 №09/12-3 листом Вих. №01/77475 від 17.12.2025 НЕК "УКРЕНЕРГО" надало інформацію про фактичну оплату боргу за балансуючу електричну енергію у період з лютого по липень 2022 року.
Надані Відповідачем документи підтверджують, що така оплата була здійснена у період, що не охоплюється розрахунком стягнутої судовим рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 суми 3% річних та інфляційних витрат. 
Отже, наведені обставини дають підстави Позивачу звернутися з цим позовом до Відповідача з вимогою про сплату 8 239 136,54 грн 3% річних та інфляційних витрат за період з 02.09.2023 по день фактичного розрахунку (розрахунок до позову додається). 
Крім цього, рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 в частині стягнутої суми 3% річних у розмірі 888 064,48 грн, втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн та судового збору - 861 663,14 грн, НЕК "УКРЕНЕРГО" виконало невчасно — 09.05.2023, в той час, коли зазначене рішення набуло законної сили у день проголошення постанови Північного апеляційного господарського суду — 04.04.2023. 
Відтак, даний спір стосується наявності правових підстав для покладення на Відповідача обов`язку сплатити на користь Позивача таких сум:
6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання.
Щодо стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення в період з наступного дня після подання позову
Як вже зазначалося у п. 2.5 позову, спір у справі №910/9216/22 стосувався порушення Відповідачем строків оплати за Договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019. Позивач у наведеному спорі, серед іншого, заявляв вимоги щодо стягнення пені за порушення строків оплати. Тобто за встановленими господарським судом у наведеному рішенні обставинами, відповідачем зберігається обов`язок сплатити на користь Позивача 3% річних та інфляційних витрат за весь час прострочення виконання основного зобов`язання – до моменту фактичного погашення заборгованості.
Факт зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості підтверджується листом НЕК "УКРЕНЕРГО" Вих. №01/77475 від 17.12.2025, банківськими виписками та платіжними дорученнями, що надані Відповідачем у відповідь на адвокатський запит. На підставі зазначеної інформації Позивачем здійснений розрахунок .
Щодо стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/9216/22
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, — і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023, а отже набрало законної сили 04.04.2023, що свідчить про виникнення обов`язку Відповідача виконати таке рішення суду вже з наступного дня – 05.04.2023.
Частинами 1 та 2 ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Статтею 284 ГПК України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Касаційний господарський суд у постанові від 20.08.2025 по справі №910/10616/24 зазначив про обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача, розрахувавши такі суми з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц3, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
Відтак, Відповідач прострочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, в частині оплати судового збору - 861663 (вісімсот шістдесят одну тисячу шістсот шістдесят три) грн, 3% річних у розмірі 888 064,48 грн та інфляційних втрат 5 845 601,79 грн. (загальна сума простроченого зобов`язання 7 595 329,41 грн) сплативши борг 09.05.2023, в той час, коли рішення суду набуло законної сили 04.04.2023 (постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023), що покладає на останнього обв`язок сплатити на користь Позивача 36 415,96 грн за період прострочення (сума 3 % річних за період прострочення з 05/04/2023 по 08/05/2023. складає 21 225,30 грн., інфляційні витрати за період прострочення з 05/04/2023 по 08/05/2023. складають 15 190,66 грн.)
Вважаючи порушеним своє право, керуючись приписами 530, 610, 625, 626 ЦК України, ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом у якому просить стягнути з ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" :
6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання.

Доводи НЕК "УКРЕНЕРГО"
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" надало згоду на приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії (далі – Договір зі змінами та доповненнями), згідно з п. 1.3, 1.4 якого СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ (далі – сторона відповідальна за баланс) шляхом входження до балансуючої групи. 
ОСП (далі — оператор системи передачі) врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» (далі – Закон) та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №307 (далі – Правила ринку).
Відповідно до п. 1.5 Договору врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.
Главою 2 Договору передбачено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.
Згідно з п. 5.1 Договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього Договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п. 10.12 Правил ринку у термін до 31 січня 2021 року включно виставлення рахунків за небаланси електричної енергії здійснюється щодекадно протягом місяця. Згідно з п. 7.7.3 Правил ринку, оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.
Статтею 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що небаланс електричної енергії – це розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що «Правила ринку визначають, зокрема, порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок надання послуг із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом або за аукціонною ціною, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до правил ринку, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в ОЕС України».
Статтею 70 «Врегулювання небалансів електричної енергії» (стаття 70 набирає чинності з 1 липня 2019 року згідно з пунктом 1 розділу XVII Закону № 2019-VIII) встановлено основні засади відповідальності за небаланси. визначено, що:
Усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії.
З метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі.
Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку.
Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку. Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.
Для розрахунків та ведення обліку небалансів, розділом 1.11 "Система управління ринком" визначений п. 1.11.1, згідно з яким за допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів: 8) проведення розрахунків на ринку (виконання всіх розрахункових процесів), включаючи адміністрування остаточних позицій СВБ та розрахунку розмірів дебетів/кредитів рахунків учасників ринку; 9) обмін інформацією з учасниками ринку і функціонування необхідних баз даних;
п. 1.11.8 Правил ринку визначено, що «АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком».
Учасники ринку зобов`язані впровадити системи (апаратне та програмне забезпечення), що забезпечать ефективний зв`язок із системою управління ринком, яку експлуатує ОСП (також у якості АР та АКО), відповідно до ролі учасника ринку.
ОСП визначає відповідні протоколи обміну даними для забезпечення зв`язку учасників ринку з програмним забезпеченням управління ринком та публікує такі протоколи обміну даними на власному офіційному вебсайті.
Учасник ринку повинен забезпечити відповідність власного апаратного та програмного забезпечення вимогам системи управління ринком, а також встановлення відповідного комп`ютерного і мережевого обладнання, що дозволить здійснювати обмін даними між АР і АКО та учасником ринку згідно з цими Правилами. ОСП зобов`язаний надати учасникам ринку технічні параметри комп`ютерного і мережевого обладнання.
Учасники ринку несуть відповідальність за надійність і безпеку свого комп`ютерного обладнання, за організацію телефонного та факсимільного зв`язку у своїх приміщеннях, необхідного для взаємодії з АР і ОСП.
АР веде облік усіх даних з розрахунків, що зберігаються АР щонайменше 5 років з дати їх створення.
Учасники ринку, ОСП (також у якості АР) зобов`язані забезпечувати передачу інформації, що здійснюється відповідно до цих Правил, у формі і за допомогою засобів, зазначених у протоколах обміну даними
Відповідач звернув увагу, що позивач не надав докази виставлення рахунків у системі Управління ринком (у вигляді скрін – шотів з особистого кабінету учасника ринку), де кожен учасник згідно вимог Закону та Договору повинен оплачувати виставлені рахунки за надані послуги через цю систему.
Питання щодо поняття та підстав виставлення рахунків, які є додатками до позовної заяви врегульовано розділом 5.3. Рахунок небалансів електричної енергії A-B Правил ринку
Рахунок A-В використовується для розрахунків за небаланси. Розрахункова активність на цьому рахунку для кожного розрахункового періоду кожного торгового дня включає дебетування за платежі або кредитування за витрати СВБ, що виникають через їх позитивний або негативний небаланс, за відповідною ціною небалансів.
Рахунок А-А та рахунок A-В пов`язані з одним і тим самим банківським рахунком ОСП зі спеціальним режимом використання та не є нейтральними з точки зору доходів (дебетування і кредитування не сальдуються). Спільне зарахування цих рахунків здійснюється через субрахунок надлишків небалансу електричної енергії UA-1, що передбачений главою 5.25 цього розділу.
{Пункт 5.3.2 глави 5.3 розділу V із змінами, внесеними згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2084 від 11.11.2020}
Розділом 7.3. Виставлення рахунків за небаланси електричної енергії Правил ринку встановлена процедура АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.
Платіжний документ повинен містити окрему позицію щодо оплати за управління небалансами міждержавних перетинів (якщо такий небаланс сплачується/зараховується і не розраховується в натуральній формі).
7.7.3. Оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.
Акти не є підставою для оплати основного боргу та похідних зобов`язань у вигляді 3% річних та інфляційних витрат.
Відповідач стверджує, що з матеріалів позовної заяви не можливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, так як повністю відсутні докази виставлення рахунків в системі ММС для Відповідача, а так як по актам оплата не проводиться, а дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та сторін процесу можливості перевірити такі розрахунки Позивача та надати обґрунтовані заперечення, тому підстав для розгляду такого позову по суті у суду відсутні.
Також, згідно доводів Відповідача (з посиланням на висновки ВС у справі № 686/21941/15-ц) стягнути на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід не з дати набрання чинності рішенням Господарського суду міста Києва у справі 910/9216/22, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДВС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.
За даними позовної заяви, докази відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, на які посилається Позивача не відбувалось, доказів надано суду не було, тому додаткове стягнення компенсаційних виплат є необґрунтованим, так як рішення судів було виконано Відповідачем добровільно та в повному обсязі (сплачено основний борг) в тому числі зі сплатою компенсаційних виплат.
Закон України від 14 травня 2025 року №4434-IX скасував загальне зупинення строків позовної давності, і з 4 вересня 2025 року позовна давність знову почала обчислюватися. Це означає, що з цієї дати знову діє обмеження — можна стягувати 3% річних та інфляційні втрати лише за останні три роки до подання позову, якщо кредитор не встиг використати «подовжені» строки.
Так як позов було подано лише 20.11.2025 року, то до нього потрібно застосувати строки позовної давності. У зв`язку із порушенням таких строків для звернення до суду Позивачем, у позові слід відмовити повністю.
З матеріалів справи та обставин, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивачу стало відомо або повинно було стати відомо про порушення свого права не пізніше 21.04.2021, оскільки саме з цього моменту виникло право вимоги та можливість звернення до суду. Однак з позовом до суду позивач звернувся лише 20.11.2025, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Прошу суд врахувати таку вимогу в розумінні ст. 267 ЦКУ та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Виходячи з вищенаведеного Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", умовами Договору №0425-04013 від 27.05.2019.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Стислий виклад обставин справи № 910/9216/22, встановлених судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій
ТОВ "ДТЕК Східенерго" (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.05.2019 №818.
ПрАТ "НЕК "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП), на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).
У повідомленні від 27.05.2019 року за вих. № 01/18996 Державне підприємство “Національна енергетична компанія “Укренерго” (яке у подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго”) поставило до відома Товариство з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго” про приєднання останнього (акцептування пропозиції) до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору – № 0425-04013, дата акцептування – 27.05.2019 року).
На виконання умов Договору позивачем у період з лютого по липень 2022 року було поставлено, а відповідачем отримано балансуючу енергію, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №БР/22/02-№0425 від 28.02.2022 на суму 26205678,83 грн, №БР/22/03-№0425 від 31.03.2022 на суму 50572455,97 грн, №БР/22/04-№0425 від 30.04.2022 на суму 34104974,95 грн, №БР/22/05-№0425 від 31.05.2022 на суму 47021765,48 грн, №БР/22/06-№0425 від 30.06.2022 на суму 43562268,17 грн, №БР/22/07-№0425 від 31.07.2022 на суму 66398320,61 грн.
У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” про стягнення 140309994,84 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати отриманої електричної енергії на підставі договору про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор Договору № 0425-04013, дата акцептування 27.05.2019), у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 132495850,11 грн, а також виникли підстави для стягнення з останнього пені та компенсаційних виплат у вищевказаному розмірі.
Господарський суд міста Києва рішенням від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 та постановою Верховного Суду від 01.12.2023 у справі №910/9216/22 позов ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" з вимогами до ПРАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" про стягнення коштів задоволено частково; стягнув на користь позивача заборгованість у розмірі 116328573 (сто шістнадцять мільйонів триста двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. 29 коп., 3 % річних у розмірі 888064 (вісімсот вісімдесят вісім тисяч шістдесят чотири) грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 5845601 (п`ять мільйонів вісімсот сорок п`ять тисяч шістсот одну) грн. 79 коп., а також 861663 (вісімсот шістдесят одну тисячу шістсот шістдесят три) грн. 14 коп. судового збору
Заперечення проти позову були мотивовані тим, що неповна та несвоєчасна сплата коштів учасниками балансуючого ринку на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, перешкоджає своєчасному та повному розрахунку з позивачем. При цьому, відповідач зазначає, що оплата здійснюється ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь позивача щодня у межах доступної суми коштів на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання.
Також відповідач стверджував про неправильне обчислення позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також про відсутність його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язань перед позивачем.
Відповідач вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його інтересів, оскільки заявлена вимога про стягнення коштів з будь-якого рахунку відповідача, суперечить нормам законодавства, зокрема статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", а оскаржувані судові рішення фактично вимагають спрямувати на виконання зобов`язань відповідача, як адміністратора розрахунків (на оплату балансуючої електричної енергії), кошти, отримані відповідачем від його діяльності як оператора системи передачі (надання послуг учасникам ринку), які мають цільове призначення і не можуть бути використані на інші цілі, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
З огляду на зазначене, а також враховуючи неможливість "користування" відповідачем коштами, належними до сплати позивачу, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідач також вважав необґрунтованими, оскільки позивачем не враховано специфіку правового регулювання розрахунків на балансуючому ринку електричної енергії, обов`язок відповідача діяти в межах законодавчо визначеного алгоритму, відсутність вини у простроченні оплати.
Також на думку відповідача, позивачем безпідставно не прийнято до уваги його заперечення щодо невірного визначення термінів початку та завершення оплати актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та, відповідно, початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії були підписані ПрАТ "НЕК "Укренерго" в інші дати, ніж зазначені у цих актах.
Відповідач посилався на те, що ним було проставлено електронно-цифрові підписи на актах іншими датами, ніж дата їх складання, відтак прострочення виконання зобов`язання необхідно рахувати саме з дати проставлення електронно-цифрових підписів.
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі укладеного між сторонами Договору у період з лютого по липень 2022 року позивачем поставлялась, а відповідачем отримувалась балансуюча електрична енергія, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу балансуючої енергії згідно Договору.
Суд відзначив, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами, розмір заявленої до стягнення позивачем заборгованості. При цьому, заявлені до стягнення позивачем суми основного боргу є меншими, ніж погоджені сторонами в актах приймання-передачі.
З урахуванням приписів Правил ринку та умов договору, що зобов`язують сторін при виставленні рахунків та здійсненні розрахунків керуватись правилами ринку, відповідач зобов`язаний був оплатити позивачу вартість придбаної балансуючої електричної енергії протягом 4 банківських днів, з дати направлення (виставлення рахунку).
Що ж до прив`язки оплати балансуючої електричної енергії до підписання актів, як передбачено п. 4.3 договору, то вказаний порядок розрахунків застосовується при остаточному розрахунку, тобто у разі, невідповідності між сумами у виставлених згідно Правил ринку рахунках та вартістю фактично переданої електричної енергії за місяць, яку сторони підтверджують шляхом підписання відповідних актів, зокрема у бік збільшення.
Отже, позивач не був позбавлений права рахувати виникнення заборгованості згідно п. 7.7.4 Правил ринку, проте не скористався даним правом та визначив дати виникнення боргу за кожен місяць, з урахуванням дати складання актів приймання-передачі, що зумовило зменшення періоду прострочення, оскільки, рахунки підлягали оплаті датами раніше, ніж акти.
Суд не прийняв заперечення відповідача з приводу проставлення електронно-цифрових підписів на актах іншими датами, ніж дата їх складання, оскільки, відповідачем не зазначено обґрунтованих причин та не надано доказів в підтвердження правомірності підстав несвоєчасного проставлення на актах ЕЦП. Крім того, як уже було зазначено вище в рішенні, оскільки, акти підписані сторонами, заперечень щодо несвоєчасного направлення актів відповідачу не висловлено та мотивована відмова від підписання актів відсутня, оплата згідно актів мала бути здійснена з урахуванням дати їх виставлення.
В той же час, відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконував. Станом на день звернення з позовом, сума боргу відповідача складала 132495850,11 грн, проте в зв`язку з частковою оплатою, провадження у справі було закрито на суму основного боргу у розмірі 16167276,82 грн. Станом на день прийняття рішення (01.12.2022) за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 116328573,29 грн.
Посилання відповідача на форс-мажорні обставини, в зв`язку з воєнним станом та продовження строків виконання зобов`язань на час дії воєнного стану, суд не прийняв, оскільки, відповідачем не доведено, які саме обставини, пов`язані з воєнним станом вплинули на його можливість виконати свої грошові зобов`язання. Тобто відповідачем не доведено, що саме форс-мажорні обставини стали підставою неналежного виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем.
Суд не прийняв контррозрахунок відповідача, зроблений з урахуванням дата проставлення на актах ЕЦП, оскільки, суду не було наведено обгрунтованих підстав для несвоєчасного підписання актів приймання-передачі, зокрема, висловлення мотивованих зауважень, щодо даних, вказаних в актах. Тобто відповідачем не надано пояснень чи доказів в підтвердження причин підписання актів приймання-передачі не датою їх складання чи протягом 3 робочих днів з дати отримання. Відповідачем не надано доказів висловлення взагалі будь-яких заперечень позивачу щодо кількості та вартості придбаної електричної енергії. Суд вказав, що згідно Правил ринку та умов договору позивач мав право рахувати прострочення відповідача з урахуванням дат виставлення рахунків, проте не скористався своїм правом та здійснив розрахунок на підставі підписаних сторонами актів, що зумовили зменшення періоду нарахування санкцій. Проте, оскільки, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, то перерахунок судом здійснювався в межах періодів прострочення, визначених позивачем.
Крім стягнення суми основного боргу, Позивачем у справі №910/9216/22 було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1080478,46 грн., 3% річних у розмірі 888064,48 грн. та втрат від інфляції у розмірі 5845601,79 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 10.03.2022 – 01.09.2022.
Суд перевірив розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений позивачем, та визнав його обґрунтованим і арифметично вірним, а суми 3% річних у розмірі 888 064,48 грн та втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн — такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1080478,46 грн – суд відмовив.
Статтею 75 «Підстави звільнення від доказування» ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (п.7).
У постанові від 19.12.2019 у справі №520/11429/17 Верховний Суд вказав, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Аналізуючи положення ч. 7 ст. 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (п. 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати Відповідачем купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року та правомірність нарахування 3% річних у розмірі 888064,48 грн. та втрат від інфляції у розмірі 5845601,79 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 10.03.2022 – 01.09.2022 встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22.
Отже, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/9216/22 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/91/26.
Інші особи, які брали участь у розгляді справи №910/9216/22, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати у судовому процесі у справі №905/91/26 правовідносини встановлені цим судовим рішенням.

Щодо стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення в період з наступного дня після подання позову по 11.11.2021.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Спір у справі №910/9216/22 стосувався порушення Відповідачем строків оплати за Договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019. Позивач у наведеному спорі, заявляв вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за загальний період прострочення з з 10.03.2022 – 01.09.2022.
Тобто за встановлений господарським судом у наведеному рішення обставин, відповідачем зберігається обов`язок сплатити на користь Позивача 3% річних та інфляційних витрат за весь час прострочення виконання основного зобов`язання – до дати фактичного погашення заборгованості.
У справі № 905/91/26 позивачем до стягнення з відповідача нараховано за період прострочення виконання грошового зобов`язання 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати та 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати на суму заборгованості за рахунками за період з лютого по липень 2022 року відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Судом досліджені матеріали справи, з яких вбачається, що нарахування проведені окремо по кожному рахунку окремо за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати вказаному у листі АТ «Ощадбанк» № 77/4-09/14306/2026 від 03.02.2026 про надходження коштів на рахунки ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 31831942) за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.
Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України здійснено позивачем по кожному рахунку-фактурі окремо, виходячи з дати фактичного виконання зобов`язання з оплати платіжними інструкціями через відповідні банки-надавачі платіжних послуг, що підтверджується даними вказаного листа, а саме:
1. За рахунком-фактурою № 408202200004 (розрахунковий період 21.07.2022– 31.07.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1015 від 01.03.2023 у сумі 11 494 037,74 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 01.03.2023 (180 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 863 149,06 грн; 3% річних — 170 048,78 грн.
2. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1010 від 08.02.2023 у сумі 336 958,17 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 08.02.2023 (159 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 22 785,79 грн; 3% річних — 4 403,54 грн.
3. За рахунком-фактурою № 2607202200003 (розрахунковий період 11.07.2022– 20.07.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1009 від 24.02.2023 у сумі 1 871 652,67 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 24.02.2023 (175 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 140 552,46 грн; 3% річних — 26 921,03 грн.
4. За рахунком-фактурою № 1606202200004 (розрахунковий період 01.06.2022– 10.06.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1009 від 08.02.2023 у сумі 6 114 206,09 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 08.02.2023 (159 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 413 454,97 грн; 3% річних — 79 903,46 грн.
5. За рахунком-фактурою № 1407202200004 (розрахунковий період 01.07.2022– 10.07.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1008 від 24.02.2023 у сумі 3 634 860,92 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 24.02.2023 (175 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 272 961,24 грн; 3% річних — 52 282,25 грн.
6. За рахунком-фактурою № 606202200004 (розрахунковий період 21.05.2022– 31.05.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1004 від 03.02.2023 у сумі 6 136 957,85 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 03.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 414 993,49 грн; 3% річних — 77 678,75 грн.
7. За рахунком-фактурою № 1605202200003 (розрахунковий період 01.05.2022– 10.05.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1003 від 03.02.2023 у сумі 2 405 536,84 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 03.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 162 667,26 грн; 3% річних — 30 448,16 грн.
8. За рахунком-фактурою № 605202200003 (розрахунковий період 21.04.2022– 30.04.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1002 від 03.02.2023 у сумі 13 889 542,31 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 03.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 939 238,91 грн; 3% річних — 175 807,36 грн.
9. За рахунком-фактурою № 2804202200004 (розрахунковий період 11.04.2022– 20.04.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1001 від 03.02.2023 у сумі 2 115 449,21 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 03.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 143 050,95 грн; 3% річних — 26 776,37 грн.
10. За рахунком-фактурою № 1804202200004 (розрахунковий період 01.04.2022– 10.04.2022), оплаченим через АТ "Укрексімбанк" платіжною інструкцією № 1000 від 03.02.2023 у сумі 2 770 694,02 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 03.02.2023 (154 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 187 359,93 грн; 3% річних — 35 070,15 грн.
11. За рахунком-фактурою № 1606202200004 (розрахунковий період 01.06.2022– 10.06.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 2327G5 від 07.02.2023 у сумі 7 690 409,26 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 07.02.2023 (158 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 520 041,01 грн; 3% річних — 99 869,97 грн.
12. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23210G5 від 10.02.2023 у сумі 1 785 716,90 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 10.02.2023 (161 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 120 753,78 грн; 3% річних — 23 630,17 грн.
13. За рахунком-фактурою № 1407202200004 (розрахунковий період 01.07.2022– 10.07.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23223G8 від 23.02.2023 у сумі 3 463 868,44 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 23.02.2023 (174 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 260 120,50 грн; 3% річних — 49 538,06 грн.
14. За рахунком-фактурою № 2607202200003 (розрахунковий період 11.07.2022– 20.07.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23228G9 від 28.02.2023 у сумі 8 801 852,46 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 28.02.2023 (179 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 660 978,40 грн; 3% річних — 129 495,75 грн.
15. За рахунком-фактурою № 408202200004 (розрахунковий період 21.07.2022– 31.07.2022), оплаченим через АБ "УКРГАЗБАНК" платіжною інструкцією № 23228G10 від 28.02.2023 у сумі 2 733 786,04 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 28.02.2023 (179 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 205 294,69 грн; 3% річних — 40 220,36 грн.
16. За рахунком-фактурою № 1606202200004 (розрахунковий період 01.06.2022– 10.06.2022), оплаченим через АТ «Ощадбанк» платіжною інструкцією № 1006 від 06.02.2023 у сумі 2 478 493,49 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 06.02.2023 (157 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 167 600,74 грн; 3% річних — 31 982,75 грн.
17. За рахунком-фактурою № 606202200004 (розрахунковий період 21.05.2022– 31.05.2022), оплаченим через АТ «Ощадбанк» платіжною інструкцією № 1005 від 06.02.2023 у сумі 2 450 900,36 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 06.02.2023 (157 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 165 734,83 грн; 3% річних — 31 626,69 грн.
18. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АТ «Ощадбанк» платіжною інструкцією № 1005 від 09.02.2023 у сумі 5 280 556,28 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 09.02.2023 (160 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 357 081,88 грн; 3% річних — 69 442,93 грн.
19. За рахунком-фактурою № 2406202200004 (розрахунковий період 11.06.2022– 20.06.2022), оплаченим через АТ «Ощадбанк» платіжною інструкцією № 1007 від 22.02.2023 у сумі 6 145 866,81 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 22.02.2023 (173 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 461 526,17 грн; 3% річних — 87 389,17 грн.
20. За рахунком-фактурою № 1407202200004 (розрахунковий період 01.07.2022– 10.07.2022), оплаченим через АТ «Ощадбанк» платіжною інструкцією № 1008 від 22.02.2023 у сумі 4 249 889,84 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 22.02.2023 (173 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 319 147,07 грн; 3% річних — 60 429,94 грн.
21. За рахунком-фактурою № 2607202200003 (розрахунковий період 11.07.2022– 20.07.2022), оплаченим через АТ «Ощадбанк» платіжною інструкцією № 1005 від 27.02.2023 у сумі 1 534 432,87 грн: нарахування здійснено за період з 02.09.2022 по 27.02.2023 (178 календарних днів прострочення); інфляційне збільшення — 115 228,81 грн; 3% річних — 22 448,96 грн.
Таким чином, загальна сума нарахованих у порядку статті 625 ЦК України інфляційних втрат за всіма зазначеними рахунками-фактурами за відповідні періоди прострочення виконання грошового зобов`язання складає 6 913 721,94 грн, загальна сума 3% річних — 1 325 414,60 грн.
Суд перевірив розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений позивачем, та визнав його обґрунтованим і арифметично правильним, тому до стягнення з відповідача підлягають 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати та 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати.

Щодо стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/9216/22
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, — і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.
Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023, а отже набрало законної сили 04.04.2023, що свідчить про виникнення обов`язку Відповідача виконати таке рішення суду вже з наступного дня – 05.04.2023.
Частинами 1 та 2 ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Статтею 284 ГПК України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Касаційний господарський суд у постанові від 20.08.2025 по справі №910/10616/24 зазначив про обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача, розрахувавши такі суми з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц3, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
Згідно доводів Позивача, Відповідач прострочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, в частині оплати 3% річних у розмірі 888 064,48 грн, втрат від інфляції у розмірі 5 845 601,79 грн та судового збору - 861 663,14 грн. сплативши борг 09.05.2023, в той час, коли рішення суду набуло законної сили 04.04.2023 (постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023), що покладає на останнього обов`язок сплатити на користь Позивача 36 415,96 грн за період прострочення.
Суд перевірив розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений позивачем, та визнав його обґрунтованим і арифметично правильним. Сума 3 % річних за період прострочення з 05.04.2023 по 08.05.2023 складає 21 225,30 грн. Інфляційні витрати за період прострочення з 05.04.2023 по 08.05.2023. складають 15 190,66 грн.
Тому до стягнення з відповідача підлягають 36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання
Отже, з урахуванням наведених вище обставин, Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача:
6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання.

Доводи заперечень, викладені НЕК «УКРЕНЕРГО» у відзиві, господарський суд вважає помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах права, з огляду на наступне.
Заперечуючи проти заявленого позову, Відповідач посилається на те, що:
Позивач не надав доказів виставлення рахунків у системі управління ринком та підстав для оплати у НЕК "УКРЕНЕРГО" не виникло, законних підстав для задоволення позовних вимог у суду не має;
Акти не є підставою для оплати основного боргу та похідних зобов`язань у вигляді 3% річних та інфляційних витрат;
З матеріалів позовної заяви не можливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, так як повністю відсутні докази виставлення рахунків в системі ММС для Відповідача, а так як по актам оплата не проводиться, а дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та сторін процесу можливості перевірити такі розрахунки Позивача та надати обґрунтовані заперечення, то і підстав для розгляду такого позову по суті у суду відсутні.
Господарський суд звертає увагу, що спір у справі №905/91/26 стосується наявності правових підстав для покладення на Відповідача обов`язку сплатити на користь Позивача нарахування в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасну оплату купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року, зокрема таких сум:
6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання.
Спір щодо основного боргу в частині оплати купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з лютого по липень 2022 року вже був предметом судового розгляду і факт порушення Відповідачем умов Договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 встановлений рішенням Господарського суду м.Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, що набрало законної сили.
Не погоджуючись із розрахунком позивача у справі №905/91/26, відповідач послався на те, що, на його думку, з матеріалів позовної заяви неможливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, оскільки повністю відсутні докази виставлення рахунків у системі ММС для відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тому, в контексті підстав заявленого позову у справі №?905/91/26 відсутні підстави встановлювати будь-які факти та обставини виставлення рахунків, оскільки рішенням у справі №?910/9216/22, яка є преюдиційною у цьому спорі, усі ці обставини були досліджені та встановлені господарським судом. 
Водночас відповідач не заперечує факт прострочення виконання вказаного рішення суду та не надав жодного доказу, який спростовував би документи, подані позивачем (зокрема, Довідки АТ «Ощадбанк» № 77/4-09/14306/2026 від 03.02.2026 про надходження коштів на рахунки ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 31831942), що свідчить про визнання такої обставини.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що аргументи заперечень Відповідача не спростовують обґрунтованих доводів Позивача та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Приймаючи до уваги преюдиційність обставин, встановлених судовим рішенням у справі № 910/9216/22, що набрало законної сили, а також враховуючи відсутність з боку НЕК «УКРЕНЕРГО» належного контррозрахунку заявлених сум та доказів своєчасного виконання зобов`язань, суд вважає факт прострочення доведеним.
Враховуючи обов`язковість судового рішення та законодавчо встановлений обов`язок боржника нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Заперечуючи проти позову Відповідач стверджує, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" може сплачувати позивачу вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку. У той же час, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, зазначений вище поточний рахунок відповідача у достатній мірі не накопичує коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку. Також, відповідач зазначив, що виконання його зобов`язань можливе виключно шляхом перерахування коштів з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання, а отже вимога про стягнення коштів без зазначення цього рахунка (тобто з будь-якого рахунка відповідача) суперечить положенням Закону України "Про ринок електричної енергії" та не підлягає задоволенню.
Проте доводи відповідача в цій частині є помилковими з огляду на наступне.
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Частиною другою статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку.
Частиною третьою статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
Згідно з частиною сьомою статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.
Відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Частиною четвертою статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банків. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
У постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/9216/22, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21 сформовано правову позицію щодо застосування положень статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", які враховуються господарським судом при вирішенні даного спору.
Відповідно до висновків, викладених у зазначених постановах, зміст статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
Також у цих справах Верховний Суд, спростовуючи твердження боржника (відповідача), що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, зазначив, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19).
Зазначену правову позицію підтримано і об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.
Посилання НЕК «Укренерго» на положення пункту 83 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії"; частини п`ятої статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії", підпунктів 15, 43 пункту 2.3, абз. 12 пункту 1.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 № 1388 не спростовують доводів Позивача та висновків господарського суду, оскільки вони також не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. А також не містять застережень про те, що відповідач звільняється від обов`язку виконати свої зобов`язання з оплати за договором у встановлений у ньому строк у випадку ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №910/18611/21.
Пунктом 17 частини першої статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що саме оператор системи передачі розробляє правила ринку, кодекс системи передачі, кодекс комерційного обліку, правила управління обмеженнями, порядок розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів та подає їх на затвердження Регулятору.
Згідно із пунктом 6 частини третьої цієї ж статті оператор системи передачі зобов`язаний укладати договори, які є обов`язковими для провадження діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови цих договорів.
У відповідності до підпункту 43 пункту 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії ліцензіат при провадженні ліцензованої діяльності повинен придбавати для забезпечення загальносуспільних інтересів послуги, які надаються йому на обов`язковій основі суб`єктами ринку, визначеними відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", на підставі договору про надання послуг для забезпечення загальносуспільних інтересів, типова форма якого затверджується НКРЕКП.
Господарським судом встановлено, що взаємовідносини сторін виникли на підставі типового договору шляхом приєднання позивача до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування. 
Згідно з пунктом 1.1 типового договору про участь у балансуючому ринку (далі - договір) останній є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
За умовами пункту 4.3 договору сторони передбачили, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП. Також договором передбачена відповідальність за порушення строків розрахунків, яка не залежить від надходження відповідачу коштів від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. А відтак і належне виконання умов договору у визначеному порядку, в строки та обсягах є обов`язком сторін.

Щодо відсутності доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком
У своїх запереченнях Відповідач стверджує, що Позивач не надав суду докази виставлення рахунків у системі Управління ринком у вигляді скріншотів з особистого кабінету учасника ринку, через яку відповідно до вимог Закону та Договору здійснюється оплата наданих послуг. Відповідач стверджує, що з матеріалів позовної заяви неможливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, оскільки повністю відсутні докази виставлення рахунків у системі ММС для Відповідача, а враховуючи, що за актами оплата не проводиться, дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та сторонам процесу можливості перевірити такі розрахунки Позивача та надати обґрунтовані заперечення, у зв`язку з чим, на думку Відповідача, у суду відсутні підстави для розгляду такого позову по суті.
Проте суд зазначає, що наведені доводи не стосуються предмету доказування у справі №905/91/26 та не підлягають оцінці при вирішенні цього спору.
Судом установлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22 уже встановлено факт порушення НЕК «УКРЕНЕРГО» своїх грошових зобов`язань за Договором №0425-04013 від 27.05.2019 щодо оплати купленої у ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» балансуючої електричної енергії підписаними сторонами актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №БР/22/02-№0425 від 28.02.2022 на суму 26205678,83 грн, №БР/22/03-№0425 від 31.03.2022 на суму 50572455,97 грн, №БР/22/04-№0425 від 30.04.2022 на суму 34104974,95 грн, №БР/22/05-№0425 від 31.05.2022 на суму 47021765,48 грн, №БР/22/06-№0425 від 30.06.2022 на суму 43562268,17 грн, №БР/22/07-№0425 від 31.07.2022 на суму 66398320,61 грн.
Цим рішенням підтверджено існування та належність основного грошового зобов`язання, факт його прострочення, а також правомірність нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 10.03.2022 – 01.09.2022. 
Зазначені обставини є преюдиційними відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не можуть повторно оспорюватися сторонами у справі №905/91/26.
Таким чином, питання щодо виставлення рахунків у системі Управління ринком, правомірності формування актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та обов`язковості їх оплати не є предметом дослідження в межах цієї справи, оскільки вони вже були оцінені судом у справі №910/9216/22 і набули ознак преюдиційності. Наявність та обсяг боргу Відповідача були встановлені судом, а сам борг сплачений Відповідачем 09.05.2023, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Предметом розгляду у справі №905/91/26 є виключно встановлення періоду прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання після 01.09.2022 та правильність розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності незалежно від причин такого прострочення та зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Такі нарахування є способом компенсації кредитору втрат від знецінення коштів та платою за користування чужими грошима у період прострочення.
Оскільки прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання тривало з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати по кожному рахунку окремо, Позивач обґрунтовано заявив вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати.
Тому, суд приходить до висновку, що доводи Відповідача щодо ненадання Позивачем доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком не впливають на вирішення спору, не спростовують преюдиційних обставин та не мають значення для визначення наслідків прострочення, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Щодо питання нарахування інфляційних та 3% річних за прострочення виконання судового рішення
Відповідач зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21941/15-ц вважала правильним застосування припису частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. Однак згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, стягнути на користь позивачки 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід не з дати набрання чинності рішенням суду першої інстанції у справі № 686/21941/15-ц, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДВС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.
Відповідач зазначає, що Позивач не надав жодних доказів того, що за рішенням суду у справі №910/9216/22 відкривалося виконавче провадження чи здійснювалося примусове стягнення. На думку Відповідача, оскільки такі докази відсутні, вимоги про додаткове стягнення компенсаційних виплат є безпідставними.
Відповідач вважає, що у справі №905/91/26 докази відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, на які посилається Позивача не відбувалось, доказів надано суду не було, тому додаткове стягнення компенсаційних виплат є необґрунтованим, так як рішення судів було виконано Відповідачем добровільно та в повному обсязі (сплачено основний борг) в тому числі зі сплатою компенсаційних виплат.
Суд зазначає, що доводи Відповідача про необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі №686/21941/15-ц, є помилковими, оскільки вказане судове рішення не є релевантним для вирішення спору у справі №905/91/26.
У справі №686/21941/15-ц спір виник у правовідносинах між фізичною особою та державним органом, а предмет спору стосувався відповідальності держави за несвоєчасне виконання судового рішення, що прямо регулюється спеціальною нормою — статтею 5 Закону України №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Саме тому Велика Палата Верховного Суду застосувала підхід, відповідно до якого нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних здійснюється не з моменту набрання рішенням законної сили, а після спливу тримісячного строку з дня пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби.
У справі №905/91/26 предмет спору має зовсім іншу правову природу — він виник із господарського договору між двома суб`єктами господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту. Жодна зі сторін не є державним органом, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія статті 5 Закону №4901-VI, яка є спеціальною нормою виключно для випадків відповідальності держави за невиконання судових рішень.
Ототожнення Відповідачем правовідповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з відповідальністю, встановленою частиною першою статті 5 Закону №4901-VI, є юридично помилковим та суперечить усталеній судовій практиці.
Саме ця помилка зумовила й інший хибний висновок Відповідача — про нібито необхідність обчислювати інфляційні втрати та три проценти річних у справі №905/91/26 лише з наступного дня після спливу тримісячного строку з моменту пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби. Такий підхід не ґрунтується на законі, оскільки: 
– стаття 625 ЦК України не містить вимоги про попереднє пред`явлення виконавчого документа; – відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у цивільно-правових та господарсько-правових відносинах настає автоматично з моменту прострочення виконання первісного зобов`язання, а не з моменту початку чи тривалості виконавчого провадження; 
– механізм, передбачений статтею 5 Закону №4901-VI, застосовується виключно до держави та не може бути поширений на суб`єктів господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Проте, статтею стаття 5 «Компенсація» Закону №4901-VI встановлено, щл у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що посилання Відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/21941/15-ц є нерелевантним та не підлягає врахуванню при вирішенні даного спору, оскільки обставини справи № 905/91/26 не є тотожними за предметом та правовим регулюванням.
Оскільки грошове зобов`язання Відповідача за Договором №0425-04013 було прострочене, а факт такого прострочення преюдиційно встановлений рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9216/22, Позивач правомірно заявив вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за весь період прострочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №910/9216/22.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать правовій природі спірних правовідносин, доводи Відповідача щодо необхідності застосування до порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних приписів про виплату компенсації, передбачених для держави Законом № 4901-VI. Зазначений закон регулює гарантії держави щодо виконання судових рішень за рахунок бюджетних коштів, тоді як ст. 625 ЦК України є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання між суб`єктами господарювання.

Щодо заяви Відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України
Відповідач вказав, що Закон України від 14 травня 2025 року №4434-IX скасував загальне зупинення строків позовної давності, і з 4 вересня 2025 року позовна давність знову почала обчислюватися. Це означає, що з цієї дати знову діє обмеження – можна стягувати 3% річних та інфляційні втрати лише за останні три роки до подання позову, якщо кредитор не встиг використати «подовжені» строки. Так як позов було подано лише 20.11.2025 року, то до нього потрібно застосувати строки позовної давності та у зв`язку із порушенням таких строків для звернення до суду Позивачем, в позову слід відмови повністю.
З матеріалів справи та обставин, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивачу стало відомо або повинно було стати відомо про порушення свого права не пізніше 21.04.2021, оскільки саме з цього моменту виникло право вимоги та можливість звернення до суду. Однак з позовом до суду позивач звернувся лише 20.11.2025, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У зв`язку з вищевикладеним Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач стверджує, що фактично строки позовної давності були зупинені у період з 02.04.2020 по 03.09.2025 (тобто, більше 5 років). Це стосується, зокрема, загального строку позовної давності три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відтак, позиція Відповідача щодо начебто пропуску Позивачем будь якого строку є неприйнятною та не може прийматися судом як підстава для відмови у задоволенні позову.
Суд дослідив доводи сторін та встановив наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Законом України №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину строки, визначені статтями 257 і 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX, в Україні введено воєнний стан. Законом України №2120-IX від 15 березня 2022 року розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
З наведеного слідує, що строк позовної давності, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, був зупинений і продовжений на період з 2 квітня 2020 року по 3 вересня 2025 року. Лише з 4 вересня 2025 року після набрання чинності Законом України №4434-IX від 14 травня 2025 року пункт 19 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України було виключено, і перебіг позовної давності поновлено.
Отже перебіг трирічного строку позовної давності у даній справі фактично розпочався лише 4 вересня 2025 року. Позов подано 20 листопада 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного статтею 257 Цивільного кодексу України. Будь-який пропуск позивачем строку позовної давності у межах цієї справи відсутній, а доводи відповідача щодо зворотного ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та не можуть бути враховані судом як підстава для відмови у позові.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати, а тому заявлені позовні вимоги підлягають розгляду по суті.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються позивач та відповідач як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, 25; ЄДРПОУ 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ЄДРПОУ 31831942):
- 6 913 721,94 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
- 1 325 414,60 грн 3% річних за період з 02.09.2022 по день фактичного виконання обов`язку з оплати;
- 36 415,96 грн за прострочення виконання рішення суду від 01.12.2022 у справі №910/9216/22, як грошового зобов`язання;
- 99 306,63 грн – судовий збір.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У судовому засіданні 14.04.2026 підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 16.04.2026.

Суддя Е.В. Зекунов