Справа № 215/7003/25 
2/215/591/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 березня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О., за участю секретаря Оніщенко Ю.М., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
22.08.2025 представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся через підсистему електронний суд із вказаною позовною заявоюдо ОСОБА_1 .. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 27 травня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1629364 в електронній формі. Відповідно до умов договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн., строком на 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути отриману суму кредиту та сплатити проценти за користування коштами у строки та в порядку, визначені договором. У позовній заяві також зазначається, що кредитний договір був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України. Зокрема, договір було підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису та підтверджує волевиявлення особи на укладення договору. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором, оскільки не здійснив своєчасного та повного погашення заборгованості. Згідно з наданими розрахунками, відповідач здійснив лише часткову оплату у сумі 2 000,00 грн., яка була зарахована в рахунок сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту та нарахованими процентами.
У подальшому, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу, на підставі якого первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до нового кредитора перейшли всі права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, що існували на момент переходу права вимоги. 
З огляду на викладене позивач вважає, що відповідач порушив умови кредитного договору та не виконав обов`язок щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування ними. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1629364 від 27.05.2024 року на загальну суму 92 875 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 15 000,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 44 350,00 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 149 календарних днів 33 525,00 грн.. У порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: I = ((si * s) : 100) – s, де I – сума інфляційних втрат, si – індекс інфляції за певний період; s – сума заборгованості, 100 – переведення відсотків; розрахунок 3 % річних: С * 3: 100: 365 * ДН, де С – сума основного боргу, 3 – 3 % річних, 100 – переведення відсотків; 365 – кількість днів у році; Дн – кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишися, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Також просить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 29.10.2025.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2025 витребувано докази від АТ КБ «Приватбанк» за клопотанням представника позивача.
18.09.2025 відповідач подав суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, з якими він у той же день був ознайомлений у приміщенні суду.
На виконання ухвали від 15.09.2025 про витребування доказів до суду 10.10.2025 від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист №20.1.0.0./7-250925/23637-БТ від 30.09.2025, в якому зазначено про факт переказу кредитних коштів 27.05.2024 у розмірі 15 000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_1 (вх.№20988 від 10.10.2025). 
24.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника відповідача – адвоката Фролової Н.В. про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи.
08.10.2025, 30.10.2025, 08.12.2025, 23.02.2026 представник відповідача – адвокат Фролова Н.В. надіслала клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
28.10.2025 представника відповідача – адвокат Фролова Н.В., надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. 
29.10.2025 справу було відкладено на 08.12.2025 у зв`язку з клопотанням представника відповідача.
26.11.2025 представник відповідача надіслала до суду додаткові пояснення по справі, обґрунтовуючи свою позицію наступним чином. По-перше, позивач не надав суду належних доказів факту надання кредитних коштів відповідачу. Надані документи, зокрема довідки та витяги з реєстрів, не містять необхідних реквізитів первинних бухгалтерських документів, не містять підписів уповноважених осіб, а також не містять інформації про призначення платежу. Відповідно до положень Цивільного кодексу України та правової позиції Верховного Суду, кредитор зобов`язаний довести факт видачі грошових коштів, що в даному випадку не було забезпечено. По-друге, наданий позивачем витяг з реєстру боржників, який нібито підтверджує набуття права вимоги за кредитним договором, не містить підписів сторін та доказів оплати, а отже, не підтверджує законного переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Відсутність таких доказів унеможливлює встановлення судом факту належного відступлення права вимоги, що є підставою для відмови у стягненні заборгованості. По-третє, нараховані позивачем відсотки за користування кредитом перевищують максимально допустимий розмір денної процентної ставки, встановлений чинним законодавством. Крім того, нарахування пені за період дії воєнного стану є неправомірним, оскільки позичальник звільняється від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань у цей період. Заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. не відповідають критеріям реальності та розумності, що суперечить принципу співмірності витрат із складністю справи та обсягом виконаних адвокатських робіт. Враховуючи наведене, представник відповідача просить залишити позовні вимоги позивача без задоволення.
08.12.2025 справу було відкладено на 21.01.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.
21.01.2026представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав додаткові пояснення, в яких зазначив, що з доводами відповідача, викладеними у додаткових поясненнях по справі, не погоджується, вважаючи їх такими, що не відповідають дійсності. Представник позивача наголошує, що кредитний договір №1629364 від 27.05.2024 року, укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем шляхом використання Інформаційно-комунікаційної системи, відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію». Електронний договір укладено шляхом акцепту оферти Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що є дійсним засобом підтвердження волевиявлення згідно ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідна позиція підтверджується практикою Верховного Суду у справах №561/77/19, №524/5556/19 та №127/33824/19, де встановлено, що електронний договір прирівнюється до письмового та має всі юридичні наслідки. Фактичне виконання зобов`язань підтверджується перерахуванням Відповідачем коштів на банківську картку № НОМЕР_3 у сумі 15 000 грн. через платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», що є законним способом здійснення кредитної операції та відповідно до умов договору. Часткова або повна сплата боргу, як визначено Верховним Судом у справі №127/23910/14-ц, є підтвердженням визнання боргу та волевиявлення відповідача щодо укладеного договору. Таким чином, наявність перерахованих коштів є належним та допустимим доказом виконання кредитних зобов`язань. Відповідно до положень Конституції України та практики КСУ, обов`язкове досудове врегулювання спору не може обмежувати право на судовий захист. Використання досудового врегулювання є правом, а не обов`язком сторін. Позивачем дотримано усіх умов договору та законодавчих вимог, тому відсутність досудового врегулювання не впливає на обґрунтованість позову. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» здійснило відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» відповідно до договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 року та ст. 512, 514, 516 ЦК України. Відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, а права нового кредитора здійснюються у межах умов первісного договору, що виключає можливість заперечень щодо правомірності переходу прав. Проценти нараховані у межах строку кредитування за погодженими умовами договору відповідно до ст. 536 ЦК України та практики Великої Палати Верховного Суду (справа №910/1238/17). Нараховані відсотки не є штрафними, а є платою за користування кредитом. Штрафні санкції нараховані первісним кредитором відповідно до умов договору та є правомірними у разі невиконання зобов`язань відповідачем. Позовна заява була подана із належними та допустимими доказами, включно з електронними документами, банківськими виписками та розрахунком заборгованості, що відповідає ст. 81 ЦПК України. Витрати на правову допомогу відповідають вимогам ст. 1033, 137 ЦПК України та практиці Верховного Суду і підлягають стягненню на користь позивача. Всі дії позивача щодо укладення кредитного договору, перерахування коштів, нарахування процентів та відступлення права вимоги здійснені відповідно до законодавства та умов договору. Докази підтверджують наявність заборгованості та правомірність позову. Доводи відповідача, викладені у додаткових поясненнях, не спростовують обґрунтованість вимог позивача та не мають правового підґрунтя.
21.01.2026 розгляд справи відкладено на 24.02.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.
26.01.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» надіслала додаткові пояснення у зв`язку з поданням позивачем додаткових пояснень та з метою надання суду більш детального обґрунтування правової позиції сторони відповідача. У поданих поясненнях представник відповідача зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів саме за спірним кредитним договором. Зокрема, довідка третьої особи, на яку посилається позивач, містить лише технічну інформацію про здійснення платіжної операції та не містить відомостей про кредитний договір, його номер, дату укладення чи правову підставу перерахування коштів, що унеможливлює ідентифікацію такого платежу як видачі кредиту. Крім того, у додаткових поясненнях наголошено, що позивач не довів належним чином набуття права вимоги за кредитним договором. Наданий витяг з реєстру боржників не містить підписів сторін договору факторингу, що не дозволяє вважати його належним доказом переходу права вимоги до позивача. Також представник відповідача звернула увагу суду на те, що твердження позивача про нібито визнання відповідачем заборгованості шляхом часткової оплати є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідний платіж був здійснений саме відповідачем або за його дорученням, а отже не може свідчити про визнання боргу. Окремо зазначено про неправомірність нарахування пені, оскільки відповідно до чинного законодавства України у період дії воєнного стану позичальники звільняються від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за кредитними договорами. З огляду на викладене представник відповідача просить суд врахувати наведені доводи під час розгляду справи та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі як таких, що не підтверджені належними та допустимими доказами.
У судовому засіданні 24.02.2026 представник відповідача підтримала заявлені нею заперечення на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог. 
24.02.2026 було оголошено перерву по справі до 16.03.2026 перед дослідженням письмових доказів.
26.02.2026 представника відповідача – адвокат Фролова Н.В. подала клопотання через систему «Електронний суд» про розгляд справи за її відсутності та просила позовні вимоги залишити без задоволення, судові витрати розподілити між сторонами відповідно до ст.141 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
27.05.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1629364 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн на строк кредитування 360 днів. Договором передбачений порядок нарахування та сплати відсотків, де стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка 0,525% в день застосовується, якщо споживач 26.06.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 750,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 150,00 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання/та або неналежного виконання (а.с. 44-53).
Вказаний договір було укладено шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства електронним підписом в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора (пункт 9.6 Договору).
Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 27.05.2024 одноразовим ідентифікатором А317, сума кредиту становить 15 000,00 грн., строк кредитування – 360 днів, процентна ставка, відсотків річних 547,5% (або 1,5% в день); знижена процентна ставка, відсотків річних 191,63,% (або 0,525% в день); загальні витрати за кредитом 81 000,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 96 000,00 грн., реальна річна процентна ставка 9 089,90% (а.с.55-57).
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит; строк, на який його надано; термін дії кредитного договору, розмір процентної ставки; строки, порядок і розміри повернення тіла кредиту та відсотків, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
До матеріалів справи долучено лист ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250116-712 від 16.01.2025. Із змісту зазначеного листа вбачається, що ТОВ «ПЕЙТЕК» є фінансовою установою, яка відповідно до отриманої ліцензії Національного банку України має право на надання платіжних послуг та здійснення переказу грошових коштів без відкриття рахунків. У листі вказано, що між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022. На виконання умов зазначеного договору 27.05.2024 о 20 год. 09 хв. 24 сек. було здійснено переказ грошових коштів у сумі 15 000,00 грн. на платіжну картку клієнта з маскою № НОМЕР_3 . Крім того, у листі наведено ідентифікаційні дані відповідної транзакції, а саме: номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» – 5770f82d-b9c7-4850-8541-eaab39a23866, номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» – 16293641716829760, Session ID – 024842020554 (а.с.36).
Аналіз встановлених обставин, дозволяє зробити висновок, що номер картки, на яку здійснено зарахування коштів за кредитними коштами є тією ж карткою, що зазначена позичальником у п. 2.1. Договору №1626247 про надання споживчого кредиту.
Крім того, зазначене підтверджується інформацієюАТ КБ «Приватбанк» про факт переказу кредитних коштів 27.05.2024 у розмірі 15 000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), а.с.167. 
Згідно з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 1485093, здійсненного ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», останнім нарахувано відповідачу станом на 15.07.2025 заборгованість в розмірі 66 850,00 грн, з яких: 15 000,00 грн – заборгованість за кредитом, 44 350,00 грн – заборгованість за відсотками, 7 500,00 грн – штрафні санкції (а.с. 61).
24.12.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (Фактор) та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (Клієнт) був укладений Договір факторингу №24122024, відповідно до пункту 1.1 якого Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Фактору Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належать Клієнту (а.с.113-120). 
Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передало TOB «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» належні йому права вимоги, а TOB «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» прийняло належні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до боржників (а.с. 130).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24.12.2024 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (ІПН боржника НОМЕР_4 ) за Кредитним договором №1629364 на загальну суму 66 850 грн, з яких: 15 000 грн – сума основного боргу; 44 350 грн – заборгованість за відсотками; 7 500 грн – заборгованість за пенею (а.с.32).
Вказаний витяг засвідчений підписом в.о. Генерального директора та печаткою TOB «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1629364 від 27.05.2024 на користь нового кредитора ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с.58-59).
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» нарахувало відповідачу за період із 27.05.2024 по 24.12.2024 заборгованість по відсоткам за договором №1629364 про надання споживчого кредиту від 27.05.2024 у розмірі 44 350,00 грн з урахуванням сплати відповідачем 2000,00 грн 16.07.2024, які зараховані у сплату заборгованості по відсоткам відповідно до умов вказаного договору (а.с.61). 
Відповідно до доданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1629364 про надання споживчого кредиту від 27.05.2024 за 149 календарних днів (25.12.2024 – 22.05.2025) позивач нарахував відповідачу за вказаний період заборгованість за відсотками в розмірі 33 525,00 грн. (а.с. 62-64).
Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору, в яких ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» виступає правонаступником кредитодавця, а відповідач ОСОБА_1 – споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як правонаступника кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За приписами п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), частина 1 статті 1077 ЦК України.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зазначено, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17 зазначено, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Суд звертає увагу, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до боржників.
Платіжна інструкція в національній валюті №6308 від 26.12.2024 підтверджує, що ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перерахувало ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» грошові кошти у сумі 2 159 760,91 грн. за договором факторингу №24122024 від 24.12.2024.
Таким чином, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» відповідно до укладеного договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 рокуперейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №1629364 від 27.05.2024.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору та допустив виникнення заборгованості за кредитом, що є підставою для стягнення з нього цієї заборгованості за договором (борг і проценти) на користь кредитора (позивача).
Оскільки на дату відступлення прав вимоги строк дії договору від №1629364 від 27.05.2024 не скінчився, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» продовжив нарахування відповідачу відсотків за узгодженою ставкою 1,5% у день у межах строку дії договору з 25.12.2024 по 22.05.2025, що відображено в розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Суд не може погодитися з нарахованими відповідачу відсотками за кредитним договором №1629364 від 27.05.2024, з огляду на наступне.
Як передбачено п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору, яка є фіксована.
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, здійсненими як первісним кредитором, так і позивачем, нарахування відсотків здійснювалося за стандартною процентною ставкою за кредитом 1,50 % в день (225 грн в день).
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023. Цим Законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір №1629364 про надання споживчого кредиту укладений 27.05.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (чинний з 24.12.2023), тому станом на дату укладення договору кредитодавець повинен застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто не більше 1%.
Виходячи з наведеного, визначення у Договорі №1629364 від 27.05.2024 умов щодо процентної ставки у розмірі більшому, ніж 1% в день, є нікчемними в силу положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За таких обставин, суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок наводить власний розрахунок заборгованості за відсотками за договором №1629364 про надання споживчого кредиту від 27.05.2024.
За проведеними обчисленнями, з урахуванням максимального розміру денної відсоткової ставки, судом встановлено, що за період з 27.05.2024 по 22.05.2025 (360 календарних днів) розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 52 000 грн. (15000 грн х 1% = 150,00 грн х 360 календарних днів = 54000,00 грн – 2 000,00 грн, сплачених відповідачем).
Щодо вимог позивача про застосування приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне.
За змістом ч.ч. 10, 11 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи.
Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 27 травня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Враховуючи викладене, приписи ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України в частині нарахування та роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду про нараховування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.265 ЦПК України застосуванню в даній справі не підлягають.
Частинами 1-2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Оскільки позивачем не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій у сумі 7 500,00 грн, то такі вимоги судом не розглядаються зважаючи на принцип диспозитивності цивільного процесу.
Відповідно до частини 3 статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог статей 77-78 ЦПК України.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що представник позивача довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та надання відповідачу кредиту.
Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 15 000,00 грн на виконання умов договору підтверджується як листом ТОВ «ПЕЙТЕК» вих. №20250116-712 від 16.01.2025, де вказано, що на виконання умов зазначеного договору 27.05.2024 о 20 год. 09 хв. 24 сек. було здійснено переказ грошових коштів у сумі 15 000,00 грн. на платіжну картку клієнта з маскою № НОМЕР_3 , так і довідкою АТ КБ «Приватбанк» про факт переказу кредитних коштів 27.05.2024 у розмірі 15 000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), що спростовує доводи представника відповідача про не доведеність позивачем перерахування коштів на картку відповідача.
Отже, відповідач отримав кредитні кошти за кредитним договором №1629364 від 27.05.2024, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.
При цьому, на підтвердження своїх заперечень щодо ненадходження на рахунок відповідача вказаних коштів його представник не надала жодних доказів. Так само представник відповідача документально не обґрунтувала своїх заперечень у частині того, що відповідач не здійснював переказу на рахунок первісного кредитора у сумі 2 000 грн у рахунок часткової сплати кредиту. 
Інші заперечення представника відповідача, викладені нею письмово, спростовані матеріалами справи, дослідженими судом у їх сукупності.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Дослідженими судом письмовими доказами, що знаходяться у матеріалах справи підтверджується порушення відповідачем умов зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення коштів та сплати відсотків, тому суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за вказаним договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які долучено до матеріалів справи.
З огляду на вище викладене, заборгованість відповідача за договором №1629364 від 27.05.2024 становить 67 000,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 15 000,00 грн та заборгованості за процентами у розмірі 52 000,00 грн.
При вирішенні питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до матеріалів справи представником ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у цій справі був адвокат Столітній М.М., який діяв на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 12.08.2025 (а.с.54) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 (а.с.82).
На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано: заявку №9345 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024, договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, укладений між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» і адвокатом Столітнім М.М., та акт №9345 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, рахунок на оплату №9345-12/08-2025 від 12.08.2025 (а.с. 30, 38-40, 60, 110-112).
Представник відповідача заперечувала проти нарахованих витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх невідповідність критеріям реальності та розумності, що суперечить принципу співмірності витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Суд зазначає, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19 зроблено висновок, що у розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.
Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 10 000 грн. слід зменшити до 5 000 грн. та зазначену суму стягнути з відповідача на користь позивача.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України, згідно положень ч. 1 та 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.1).
За таких обставин, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати: по сплаті судового збору у розмірі 1747,52 грн. (67000/92875х2422,40) та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1629364 від 27.05.2024 у розмірі 67 000 (шістдесят сім тисяч) гривень 00 копійок, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 15 000,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 52 000 грн., а також сплачені при подачі позову судові витрати – 1 747 (одна тисяча сімсот сорок сім) гривень 52 копійки судового збору, 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. – витрат на правничу допомогу, а всього 73 747 (сімдесят три тисячі сімсот сорок сім) гривень 52 копійки.
В іншій частині позову відмовити.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 20 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», місцезнаходження за адресою: 03150, м. Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 .

Суддя