Єдиний унікальний номер: 378/165/26 
Провадження № 2/378/273/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року   Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді    Марущак Н.  М. 
за участю секретаря   Гончарук Ю. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

До суду з вищевказаним позовом звернулось ТОВ «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 посилаючись на те, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 04.05.2025 укладено кредитний договір № 8984963, відповідно до умов якого кредитодавець надав кошти відповідачу в сумі 5000 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені в договорі.
16.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 16/09/25. Відповідно до вказаного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. 
Відповідач зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість 17602,90 грн., з яких 4592,50 грн. за тілом кредиту, 3010,40 грн. за відсотками, 10000,00 грн. за пенею. 
Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а. с. 69) просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» заборгованість за вказаним договором про надання фінансового кредиту в сумі 7602,90 грн. та на відшкодування витрат на правничу допомогу 4500,00 грн. та по сплаті судового збору 2662,40 грн.
Ухвалою Ставищенського районного суду від 25.02.2026 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а. с. 49).
Представник позивача ТОВ «Деал Фінанс Груп» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 57, 58) до суду представник товариства Ткаченко Ю. О. подала клопотання про розгляд справи без участі представника товариства (а. с. 60), 10.03.2026 представник товариства Ткаченко Ю. О. подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» заборгованість за вказаним договором про надання фінансового кредиту в сумі 7602,90 грн., з яких 4592,50 грн. за тілом кредиту, 3010,40 грн. за відсотками, на відшкодування витрат на правничу допомогу 4500,00 грн. та по сплаті судового збору 2662,40 грн. (а. с. 69)
Відповідач в судове засідання не прибув, до суду 06.03.2026 подав відзив на позов, зазначивши в ньому, що він дійсно отримав кредит 04.05.2025 року в сумі 5000 грн., просить відмовити в стягненні пені в сумі 10000 грн. та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, так як сума в 4500 грн. є неспівмірною даній категорії справ, розгляд справи просить провести без його участі. Також у відзиві на позов відповідачем викладено клопотання щодо розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців в разі задоволення позову (а. с. 64 - 65). 
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
04.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір кредитної лінії № 8984963, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «531506» (а. с. 13 зв. - 20 зв.). 
Пунктами 2.1 - 2.4 Договору визначені основні умови договору: сума кредиту - 5000,00 грн., строк позики - 360 днів, процентна ставка 0,95% в день, яка діє протягом строку договору, комісія 17,25% від суми кредиту що складає 862,50 грн., неустойка 250 грн. в день, орієнтовна загальна вартість кредиту 22962,50 грн.
Згідно з п. 3 Договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту в разі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною у таблиці обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.
Факт надання коштів за вищевказаним договором позики підтверджується платіжною інструкцією від 24.12.2025, відповідно до якої ТОВ «ФК» «1 безпечне агенство необхідних кредитів» перерахувало 04.05.2025 ОСОБА_2 5000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 (вказану відповідачем в договорі кредитної лінії) (а. с. 9). Факт отримання вказаних кредитних коштів в сумі 5000 грн. підтвердив відповідач у відзиві на позов (а. с. 64 - 65).
Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Статтями 1054 та 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
16.09.2025 між ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТОВ ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог (а. с. 23 зв. - 27).
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 23/12/25-01 від 23.12.2025 до вказаного договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 року (а. с. 31 - 32), у вказаному реєстрі зазначений відповідач ОСОБА_1 як боржник під порядковим номером 344 за вищевказаним договором про надання кредиту № 8984963, заборгованість за яким становить 17602,90 грн., з яких 4592,50 грн. за тілом кредиту, 3010,40 грн. за відсотками, 10000,00 грн. за пенею (а. с. 31 - 32).
По платіжній інструкції № 579937984.1 від 24.12.2025 ТОВ «Деал фінанс груп» перерахувало ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» 5 194 511,18 грн. як оплату за договором факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 року (а. с. 32 зв.).
Відповідно до наданих первісним кредитором ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відомостей про щоденні нарахування та погашення (а. с. 11 зв. - 12) за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 24.12.2025 становить 17602,90 грн., з яких 4592,50 грн. за тілом кредиту, 3010,40 грн. за відсотками, 10000,00 грн. за пенею. 
Відповідно до копії детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8984963 від 04 травняя 2025 року, наданого ТОВ «Деал фінанс груп», станом на 21 січня 2026 року загальна заборгованість відповідачки становить 17602,90 грн., з яких 4592,50 грн. за тілом кредиту, 3010,40 грн. за відсотками, 10000,00 грн. за пенею (а. с. 6).
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб),а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Обгрунтовуючи позов, ТОВ «Деал Фінанс Груп» зазначено, що свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором № 8984963 первинний кредитор ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» виконало у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених вказаним договором, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість.
Доказів оплати вищевказаної заборгованості за договором про споживчий кредит № 8194549 відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а. с. 69) підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 8984963 від 04.05.2025 в сумі 7602,90 грн., з яких 4500,00 грн. за тілом кредиту, 3334,50 грн. за відсотками, оскільки вказана заборгованість підтверджена належними та допустимими доказами.
У відзиві на позов відповідачем викладено клопотання щодо розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців задоволення позову , врахувавши його складне матеріальне становище з посиланням на те, що на даний момент він не має офіційного доходу (а. с. 65).
При вирішенні вказаного клопотання відповідача суд виходить з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).
Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Тлумачення положень ст. 435 ЦПК України дійсно свідчить про те, що відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.
Окрім того, під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що на підтвердження складного матеріального становища відповідачем жодних доказів не надано, та враховуючи, що матеріальний стан відповідача не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду, - суд вважає, що клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 4500 грн., суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Стороною позивача надано суду: договір про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року, укладеного між ТОВ «Деал Фінанс Груп» та адвокатом Ткаченко Ю. О. (а. с. 33 - 35), за яким адвокат взяла на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. До матеріалів справи також було долучено витяг з акту № 4-ДІЛ від 30.12.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги по підготовці та поданню позовної заяви до ОСОБА_1 , відповідно до якого адвокат за вищевказаним договором надав послуги на загальну суму 4500,00 грн., з яких: 500,00 грн. - за вивчення документів, 4000,00 грн. - за складання позовної заяви (а. с. 37 зв.). 
Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ТОВ «Деал Фінанс Груп» послуг адвоката Ткаченко Ю. О. з надання правової допомоги в суді першої інстанції.
Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, з урахуванням заяви відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу та зменшення таких витрат, суд виходить з того, що дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, залучення до участі у справі інших учасників.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Слід зазначити, що звернення до суду з позовами про стягнення боргу за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.
Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. 
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 204, 207, 509, 526, 527, 530, 625, 628, 629, 1048, 1054, 1055, 1077, 1080, 1082 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону «Про електронну комерцію», ст. 12-13, 76 - 81, 83, 89, 141, 258-259, 265, 268, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за кредитним Договором № 8984963 від 04 травня 2025 року в сумі 7602 (сім тисяч шістсот дві) гривні 90 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та 2000 (дві тисячі) гривень витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (08205, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33 офіс 40/3, ЄДРПОУ 44280974).
Відповідач:  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ).
Повне рішення складено 26 березня 2026 року.

Суддя        Н.  М.  Марущак