Єдиний унікальний номер: 379/1712/25 
Провадження № 2/379/61/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року     м. Тараща
Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Зінкіна В.І.,
з участю секретаря судового засідання Валєєвої Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1, в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
У С Т А Н О В И В:

Представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 54 321,88 грн, яка складається із: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 33 176,46 грн, загальний залишок заборгованості за процентами 20 195,42 грн, штраф 950,00 грн; суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 200,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що 28.01.2024 між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 у встановленій законом письмовій формі укладено Кредитний договір б/ н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC10077931780), відповідно до якого сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок та строки повернення коштів, строк кредитування. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідно до довідки позивача за картками ОСОБА_1 , було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) та видано картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , строком дії до 12/31 та встановлено кредитний ліміт, розмір якого відображено у довідці за лімітами. В свою чергу, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, з виписки по картці вбачається, що відповідач фактично отримав кредитну картку, за допомогою якої скористався наданими банком грошовими коштами в межах кредитного ліміту та неодноразово порушував вищевказані умови договору, не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту б/н від 28.01.2024, станом на дату здійснення розрахунку, становить 54321,88 грн., яка складається з: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -33 176,46 грн.; загальний залишок заборгованості за процентами -20 195,42 грн.; штраф -950,00 грн.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
03.10.2025 на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було отримано інформацію з відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.
Ухвалою суду від 03.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 03.11.2025.
Ухвалою суду від 03.11.2025 постановлено повернути клопотання відповідача від 03.11.2025 за вх. № 7840/25-Вх. та 7841/25-Вх. про відкладення розгляду справи до завершення воєнного стану та про перерахування відсотків, без розгляду та відкласти розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача, до 19.11.2025.
Відповідно до наказу голови суду від 07.11.2025 № 25-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 24.11.2025 по 10.12.2025 перебував у щорічні відпустці.
Протокольною ухвалою суду від 19.11.2025 судове засідання відкладено до 08.01.2026 у зв`язку з неявкою відповідача. 
Протокольною ухвалою суду від 08.01.2026 судове засідання відкладено до 03.02.2026 у зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою суду від 03.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків, а саме – надання суду обґрунтованого щоденного розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.01.2024, (обов`язково із зазначенням розрахунку, крім іншого, на такі дати 23.11.2024 та 24.11.2024), із зазначенням складових боргу за кожний період, в тому числі денної процентної ставки. Судове засідання постановлено відкласти до 05.03.2026.
17.02.2026 через підсистему «Електронний суд» представником позивача на виконання ухвали суду від 03.02.2026 подано заяву з додатками.  

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 17.02.2026 через підсистему «Електронний суд» подав заяву, в якій, зокрема, просить суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 08.01.2026 подав клопотання про скасування (виключення) нарахованих відсотків після припинення кредитного договору. В обґрунтування клопотання зазначає, що банк в односторонньому порядку припинив (розірвав) кредитний договір, що підтверджується направленням вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості та розрахунком боргу. Просить суд врахувати правові позиції ВС, викладені у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16, від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16. Розглядати справу з урахуванням того, що після припинення договору позивач має право лише на суму основного боргу, відсотки нараховані до дати припинення договору.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
28.01.2024 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «А-БАНК» та зазначено персональні дані. Підписанням цієї заяви відповідач погодився та підтвердив, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua, становлять договір про надання банківських послуг. Відповідачем було визнано, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (а.с.14).
28.01.2024 відповідачем було підписано заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с.15-16), відповідно до якої відповідач просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_7 та встановити кредитний ліміт на наступних умовах:
вид послуги - відкриття та обслуговування поточного рахунку. До рахунку банк випускає безкоштовно (за виключенням іменної картки з фото, випуск становить 150 грн.) платіжний інструмент у вигляді платіжної картки;
за рахунком, що відкривається згідно з цією заявою, можуть здійснюватись операції: внесення/зняття коштів на/з рахунку/картки (готівковим або безготівковим шляхом) через каси та термінали самообслуговування; перекази з поточного рахунку/картки на інші рахунки/картки в Банку та на рахунки/картки в інших банках України; перекази з поточного рахунку на рахунки фізичних та юридичних осіб у закордонних банках; розрахунки карткою (безготівкові розрахунки карткою) в торгово-сервісній мережі України та за кордоном, включно з інтернет магазинами; інші платіжні операції, передбачені Договором. За надання платіжних послуг, також інших послуг передбачених Договором стягується плата згідно з Тарифами Банку;
вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок;
тип кредиту - кредитування рахунку;
пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватись процентна ставка 3,4% на місяць;
строк кредитування (строк дії кредитного договору) – 240 місяців;
при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% у місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості;
клієнт підтвердив та погодився, що до укладення цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладення цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на вебсайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі, відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Також, 28.01.2024 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту «Кредитна Карта «Вигода», наданого АТ «АКЦЕНТ-БАНК» який містить основні умови кредитування (а.с.18-19).

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою по картці за період з 28.01.2024 по 14.07.2025 (а.с.23-33).
Згідно довідки за лімітами: 28.01.2024 встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000,00 грн; 14.03.2024 кредитний ліміт збільшено до 33 000,00 грн; 22.08.2024 – зменшено до 20 710,00 грн (а.с.21).
На підтвердження видачі відповідачу кредитної картки, до позовної заяви долучено довідку (а.с.22), з яких вбачається, що відповідачу банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки:
№ НОМЕР_8 строком дії до грудня місяця 2031 року;
№ НОМЕР_9 строком дії до грудня місця 2031 року;
№ НОМЕР_10 строком дії до грудня місця 2031 року;
№ НОМЕР_11 строком дії до грудня місця 2031 року.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається із матеріалів справи договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду - із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідач, підписавши договір, не лише погодив його умови, але й скористався кредитними коштами, які перераховані на вказаний ним картковий рахунок, а також здійснював платежі на його повернення.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором та містить у собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором
У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст.1052 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст.525-527 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що він допустив порушення умов кредитного договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач не надав відзив на позов, не заперечувала фактів укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній справі позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору з відповідачем та надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Щодо розміру заборгованості за договором 
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:
- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);
- вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови);
- якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 100 постанови);
- у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103 постанови);
- в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (п. 108 постанови);
- можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 16.02.2026 заборгованість відповідача за договором № б/н від 28.01.2024 становить 63 003,00 грн, яка складається з: 33 176,00 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн – залишок заборгованості за тілом кредиту; 33 176,00 грн – залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 28 577,00 грн – загальний залишок заборгованості за процентами; 0 грн – залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість; 28 577,00 грн – залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість; 1250,00 грн – штраф.

Разом з тим, відповідач у клопотанні про перерахування відсотків за кредитом зазначив, що він 24 листопада 2024 року був мобілізований до лав Збройних Сил України. На підтвердження вказаних обставин суду надано витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізації та мобілізаційної готовності) від 24.11.2024 № 320-М (а.с.91,101), копію військового квитка (а.с.98-99), довідку від 14.08.2025 № 3/382 (а.с.100).
Як убачається з довідки (копії) № 3/382 від 14.08.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдат ОСОБА_1 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.11.2024 № 320-М, призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до 383 команди ВЧ НОМЕР_12 ОК «Північ» (а.с.105).

Щодо доводів відповідача про протиправність нарахування відповідачу процентів у зв`язку з наявністю в нього правового статусу військовослужбовця.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що діяла на момент укладення договору, - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Натомість чинна редакція ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Аналіз вищевикладених положень дає можливість зробити висновок, що пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Категоріями військовослужбовців, які мають пільги щодо звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: 1) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 2) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону.
Зазначена норма є спеціальною нормою матеріального права, спрямованою на забезпечення соціального та правового захисту осіб, які проходять військову службу в умовах особливого періоду та виконують конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України. Така норма має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню судами незалежно від умов кредитного договору.
Суд звертає увагу, що дія вказаної норми не ставиться в залежність від волевиявлення кредитора, а також не потребує внесення змін до договору або укладення додаткових угод. Нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій у період проходження військової служби суперечить прямій забороні, встановленій законом, і не може вважатися правомірним.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїй практиці зазначає, що положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними та підлягають застосуванню незалежно від умов кредитного договору, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій у період проходження військової служби є неправомірним.
При цьому суд зазначає, що звільнення від нарахування процентів та штрафних санкцій не означає звільнення від обов`язку повернення основної суми боргу (тіла кредиту). Обов`язок повернути отримані кредитні кошти зберігається за відповідачем як за позичальником, що узгоджується з положеннями статей 526, 629 та 1054 Цивільного кодексу України.
З наданих суду документів вбачається, що відповідача 24.11.2024 призвано на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом, нараховані відповідачу у період проходження ним військової служби (починаючи з 24.11.2024), є такими, що нараховані з порушенням вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не підлягають стягненню.

Щодо клопотання відповідача про скасування (виключення) нарахованих відсотків після припинення кредитного договору
Відповідач в обґрунтування клопотання зазначає, що 25 липня 2024 року банк з невідомих причин заблокував карту якою він користувався. При спілкуванні з менеджером банку, від нього попросили підтверджуючі документи надходжень на карту. Після виконання ним цієї вимоги, йому було повідомлено, що банк в односторонньому порядку розриває з ним відносини та вимагає якнайшвидше погасити заборгованість. Все спілкування велося через за стосунок Вайбер, проте переписки в нього не збереглася через ремонт телефону та скидання його налаштувань до заводських. Вся переписка має зберігатися на сервері банку, доцільним буде, якщо суд в якості доказів запросить дане листування. Тому, вважає, що відсотки, штрафи та пеня, які були нараховані з 25 липня 2024 року, є протиправними. Банк у односторонньому порядку припинив (розірвав) кредитний договір, що підтверджується направленням вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості та розрахунком боргу.

Відповідно до пункту 60 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Враховуючи позицію Верховного Суду, що висловлено у постанові від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц, повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`являти позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України).
За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. 
Отже, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів.
Враховуючи викладене, клопотання відповідача є необґрунтованим. 

Щодо нарахування штрафу
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення штрафу за кредитним договором.
У зв`язку з чим, суд висновує, що позовні вимоги слід задовольнити частково, у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.01.2024 у розмірі:
22 304,38 грн – заборгованість за тілом кредиту станом на 23.11.2024;
1 071,85 грн – заборгованість за тілом кредиту (прострочена) станом на 23.11.2024;
1 568,00 грн – заборгованість за процентами (поточними) станом на 23.11.2024;
1 811,03 грн – заборгованість за процентами на залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту станом на 23.11.2024; 
а всього 26 755,21 грн.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6005315501972 від 20.08.2025 (а.с.13).
Однак, враховуючи те, що суд виснував про часткове задоволення позовної вимоги на загальну суму 26 755,21 грн, що становить 49,25% від заявленої вимоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 193,03 грн (2 422,40х49,25%).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача у позовній заяві заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 200,00 гривень, долучивши (електронні копії):
договір про надання правової допомоги № 22012025 від 08.04.2025, укладеного між адвокатським об`єднанням «Правовий Курс» та АТ «Акцент-Банк»(а.с.46-49, 51-53);
додаткову угоду № 1 від 08.04.2025 до договору № 22012025 про надання правничої допомоги від 08.04.2025 (а.с.50);
акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.08.2025 (а.с.54), відповідно до якого адвокатське об`єднання «Правовий Крус» в особі директора Разумного Є.М. та АТ «Акцент-Банк» погодили надання правових послуг на загальну суму 20 200,00 грн (а.с.54);
наказ № 02-К від 28.06.2024 АО «Правовий Курс» про прийняття з 01.07.2024 на роботу адвоката Ушакевич М.П. (а.с.56);
свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката (а.с.57);
довіреність від 26.08.2025 (а.с.58).

Також, з урахуванням того, що суд виснував про часткове задоволення позовної вимоги на загальну суму 26 755,21 грн, що становить 49,25% від заявленої вимоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 948,50 грн (20 200,00х49,25%).

Керуючись статтями 3, 11, 12, 14, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512, 514, 526, 610-612, 625, 627-629, 638, 1046-1048, 1050, 1054, 1055, 1069, 1077-1082, 1083 ЦК України, статтями 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:

Позовну заяву акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2024 у розмірі 26 755,21 грн (двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень двадцять одна копійка).
 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір у розмірі 1 193,03 грн (одна тисяча сто дев`яносто три гривні три копійки) та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 9 948,50 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень п`ятдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
позивач: акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», ЄДРПОУ 14360080, адреса місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОККП НОМЕР_13 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 10.03.2026.

Головуючий:	В.  І.  Зінкін