Справа № 757/51305/24-ц 
Провадження №: 2/752/2003/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України

06.04.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Кирильчук І.А.
при секретарі судового засідання - Сінчук І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Комітет по боротьбі з корупцією» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до Всеукраїнської громадської організації «Комітет по боротьбі з корупцією» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що громадська організація «Комітет по боротьбі з корупцією в органах державної влади, правоохоронних органах, прокуратурі та судах» поширив про позивача, ОСОБА_1 , інформацію у формі листа №221113 від 13 вересня 2024 року на ім`я голови Верховної Ради України Руслана Стефанчука за підписом Голови комітету Єфіменка Едуарда Вікторовича, в якому вказується, що позивач начебто займається проросійською діяльністю, підтримує московську церкву, проросійські наративи, проводить недобросовісні методи ведення бізнесу, ухиляється від сплати податків, здійснює «Чорні схеми» щодо продажу нелегальних горілчаних виробів та тютюнової продукції та нецільово розпоряджається бюджетними коштами, про ведення ним антиукраїнської діяльності.
Зазначає, що вся зазначена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, не підкріплена жодними доказами та завдає шкоди його немайновим правам, включно з честю, гідністю та діловою репутацією.
У зв`язку з чим, просить суд визнати поширену громадською організацією «Комітет по боротьбі з корупцією в органах державної влади, правоохоронних органах, прокуратурі та судах» інформацію недостовірною та такою, що порушує права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оприлюднення відповідного повідомлення у такий самий спосіб, у який була поширена, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн та судові витрати у розмірі 1 211,20 грн.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Комітет по боротьбі з корупцією» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2025 року матеріали цивільної справи №757/51305/24-ц передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І.А.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, направлявся за адресою зареєстрованого місцезнаходження відповідача, проте повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно постанов Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що 13 вересня 2024 року Голова правління Всеукраїнської громадської організації «Комітет по боротьбі з корупцією в органах державної влади, правоохоронних органах, прокуратурі та судах» ОСОБА_2 звернувся із листом №221113 від 13 вересня 2024 року до Голови Верховної Ради України ОСОБА_6, у якому повідомив, що комітет отримав інформацію щодо проросійської діяльності депутата Полтавської облради ОСОБА_3 , який висувався від ОПЗЖ, активно підтримує московську церкву і проросійські наративи. Також повідомлено, що до комітету надійшли сигнали про недоброчесні методи ведення бізнесу, який безпосередньо контролюється ОСОБА_4 : є факти про ухилення від сплати податків, масштабні «чорні схеми» щодо продажу нелегальних горілчаних виробів та тютюнової продукції, а також про нецільове розпорядження бюджетними коштами. Просили вивчити економічну діяльність бізнес структур, підконтрольних ОПЗЖІсту ОСОБА_5 , і надати оцінку з точки зору прозорості й законності.
Вказану інформацію ОСОБА_1 вважає недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. 
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Верховний Суд у справі № 761/32924/19 від 22 листопада 2021 року, зазначає, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.
Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.
У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним Судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявник міг обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).
Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що повідомлення інформації, зазначеної в листі №221113 від 13 вересня 2024 року на адресу Голови Верховної Ради ОСОБА_6 , носить інформаційний характер і як звернення до контролюючого органу, та не може розглядатися як завідомо неправдиве поширення недостовірної інформації.
За таких підстав вказаний лист не може розглядатися судом як поширення недостовірної інформації яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, що є підставою в відмові в захисті його цивільних прав та інтересів, передбачених статями 15,16 ЦК України.
Відмовляючи в задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації у відповідності зі статтею 1167 ЦК України суд відмовляє і у позові про відшкодування моральної шкоди за відсутності вини відповідача.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
Також, пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись статями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Комітет по боротьбі з корупцією» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Всеукраїнська громадська організація «Комітет по боротьбі з корупцією», ЄДРПОУ 33737318, місцезнаходження: 01004, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Антоновича, буд. 7, корпус В, кв. 12.
Повне рішення суду виготовлено 06 квітня 2026 року.

Суддя І.А. Кирильчук