УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №295/14803/25 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого Павицької Т.М.,
суддів    Талько О.Б., Шевчук А.М.,
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/14803/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що 22 грудня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №5194763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
У подальшому за договором факторингу №16072025 від 16.07.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за вищевказаним кредитним договором в сумі 17332,50 грн, з яких: 5000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 9832,50 грн.– сума заборгованості за процентами; 2500,00 грн – сума заборгованості за штрафами.
22 грудня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №8593683 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
За договором факторингу №17072025 від 17.07.2025 року ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»  за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за вищевказаним кредитним договором в сумі 9650,00 грн., з яких: 2500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2625,00 грн. – сума заборгованості за відсотками; 4525,00 грн. – сума заборгованості за пенею, штрафами.
26 грудня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 , було укладено в електронній формі договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8462894, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 5150,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
За договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало (відступило) позивачу за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за вищевказаним кредитним договором в сумі 16995,01 грн., з яких: 5150,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 14,94 грн. – сума заборгованості за відсотками; 10300,00 грн. – сума заборгованості за пенею; 1530,07 грн. – комісія за надання кредиту.
З моменту отримання права вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами, позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Відтак Товариство просило просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №5194763 в розмірі 17332,50 грн., за кредитним договором №8593683 в розмірі 9650,00 грн та за кредитним договором №8462894 в розмірі 16995,01 грн, а всього в розмірі 43977,51 грн., а також судові витрати. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за договором №5194763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2024 року в розмірі 17332 грн 50 коп.; за договором №8593683 про надання споживчого кредиту від 22.12.2024 року в розмірі 9650 грн 00 коп.; за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8462894 від 26.12.2024 року в розмірі 16995 грн 01 коп., а всього в розмірі 43977 грн 51 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи. Відповідач, жодного з вказаних кредитних договорів не підписував, у тому числі: не реєструвався в інформаційних системах кредитодавців; не отримував одноразових ідентифікаторів; не давав згоди на використання свого електронного підпису; не отримував грошових коштів. Фактично договори були оформлені третіми особами без його волевиявлення, що відповідно до ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочинів недійсними. ОСОБА_1 є потерпілим від шахрайства, що підтверджено матеріалами кримінального провадження. 16.05.2025 року відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025060600000751 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство). Шахрай ОСОБА_3 , зловживаючи довірою, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_1 та доступом до банківських сервісів, що дало йому можливість: оформлювати кредити; здійснювати фінансові операції без його відома; завдати йому матеріальної шкоди. Суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, чим порушив вимоги ст. 89 ЦПК України. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що саме відповідач повинен доводити неотримання коштів, тоді як відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, обов`язок довести факт укладення договору та отримання коштів лежить на позивачі. Позивач не надав жодного доказу: фактичного зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 ; належної ідентифікації ОСОБА_1 , як позичальника; використання його електронного підпису.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Щодо договору про надання коштів в кредит (з комісією за надання кредиту) №8462894 від 26.12.2024 року.
26 грудня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8462894, згідно умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 5150,000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
За договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало (відступило) товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»  за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за вищевказаним кредитним договором в сумі 16995,01 грн., з яких: 5150,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 14,94 грн. – сума заборгованості за відсотками; 10300,00 грн. – сума заборгованості за пенею; 1530,07 грн. – комісія за надання кредиту.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахунку коштів ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» ОСОБА_1 у розмірі 5150,00 грн.
Відтак, позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами факт надання відповідачу кредитних коштів за договором про надання коштів у кредит № 8462894, адже жодних документів, які б підтверджували фактичне перерахування позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів матеріали справи не містять.
Саме позивач мав довести факт перерахування коштів на користь відповідача.
Апеляційний суд враховує, що за приписами ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (положення про договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Одночасно ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З системного аналізу вказаних правових норм слід прийти до висновку про те, що необхідною умовою для констатації наявності зобов`язань за договором кредиту є не лише факт укладення такого договору, що в даній справі підтверджується наданими доказами, а й доведеність, власне, перерахунку кредитних коштів позичальнику.
При цьому за приписами ч.1 ст.517 ЦК України при заміні кредитора у зобов`язанні, як у цій справі, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відтак, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», як позикодавець, перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 в розмірі 5150,00 грн, що передбачено договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8462894. 
У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Матеріали справи не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.
При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавалось.
Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.
За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу відповідачу коштів за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8462894 на його рахунок, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у розмірі 16995,01 грн.
Щодо договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5194763 та договору про надання споживчого кредиту №8593683.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22 грудня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №5194763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Денна процентна ставка 0,95% в день. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 65100 – 22.12.2024 року.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 5000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , згідно відповіді ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.07.2025 року.
З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Лінеура Україна» слідує, що станом на 16.07.2025 загальна сума заборгованості складає 17332,50 грн, яка складається із: 5000,00 грн — заборгованість за основною сумою боргу; 9832,50 грн — заборгованість за відсотками відсотках; 2500,00 грн — заборгованість за штрафами. 
22 грудня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №8593683 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Денна процентна ставка 0,96% в день. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С1798 – 22.12.2024 року.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 2500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , згідно відповіді ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 21.07.2025 року.
З розрахунку заборгованості, слідує, що загальна сума заборгованості складає 9650,00 грн, яка складається із: 2500,00 грн — заборгованість за основною сумою боргу; 2625,00 грн — заборгованість за відсотками; 4525,00 грн — заборгованість за пенею, штрафами. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1статті 634 ЦК України).
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
На підставі частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 5 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5194763, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна та ОСОБА_1 , договору про надання споживчого кредиту №8593683, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитами, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
Відповідач не надав виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок, враховуючи, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором та не є банківською установою. Тобто ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними кредитними договорами №5194763 та №8593683 і взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у передбачені в договорах строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення штрафу за споживчими договорами: №5194763 та №8593683, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COV1D-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відповідно до ч. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, звільнення від відповідальності поширюється на штрафні санкції, встановлені як договором, так і законодавством. Це означає, що позичальник звільняється від сплати неустойки (пені та/або штрафу) або інших негативних наслідків, передбачених договором та законом, у разі, якщо позичальник порушить свої зобов`язання за споживчим кредитом, тобто неповністю або невчасно оплатить черговий внесок по кредиту або інший передбачений договором платіж.
Таким чином, законодавство не звільняє позичальника від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняють позичальника від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків (щодо споживчих кредитів) та гарантують, що кредитор в цей період не погіршить умови договору для позичальника, зокрема не підвищить процентну ставку за кредитом.
Відтак, нарахування ОСОБА_1 штрафу за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5194763 у розмірі 2500,00 грн та штрафу за договором про надання споживчого кредиту №8593683 у розмірі 4525,00 грн є незаконним та вказана вимога не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 є потерпілим від шахрайства, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_4 шляхом обману заволодів мобільним телефоном та в подальшому в період часу з 15.12.2024 по 31.12.2024 з банківської карти «Приват Банк» № НОМЕР_2 , яка прив`язана до телефону здійснив розрахунок в різних магазинах, банкоматах на загальну суму 216000,00 грн.
Разом з тим, із наданих відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається, що ОСОБА_1 не укладав вищевказані кредитні договори, або ж, що ці кредитні договори укладалися іншою особою, шляхом шахрайських дій.
Із наданих відомостей слідує здійснення ОСОБА_5 розрахунку в різних магазинах та банкоматах карткою ОСОБА_1 .
Відтак, посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5194763, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , договору про надання споживчого кредиту №8593683, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За звернення до суду із позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило 3028,00 грн судового збору.
Позов Товариства задоволено на 45,4%, відтак, із ОСОБА_1 на корись ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1374,71 грн ( 3028,00 грн х45,4%).
За звернення до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив 3633,60 грн судового збору.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 54,6%, тому із ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою у розмірі 1983,94 грн (3633,60 грн х 54,6%).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором №5194763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2024 року змінити, зменшивши розмір заборгованості з 17332,50 грн до 14832,50 грн.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором №8593683 про надання споживчого кредиту від 22.12.2024 року змінити, зменшивши розмір заборгованості з 9650,00 грн до 5125,00 грн.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8462894 від 26.12.2024 у розмірі 16995,01 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити новий розподіл судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1374,71 грн судового збору за звернення до суду із позовом.
Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1983,94 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька 
Судді О.Б. Талько 
А.М. Шевчук