Справа № 461/10839/25 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/177/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю представників Львівської митниці Держмитслужби України Зирянова Олега Юрійовича, Когут Юлії Юріївни, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Когут Юлії Юріївни на постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

вищенаведеною постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн без конфіскації товарів, що були безпосереднім предметом правопорушення.
Вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1781/UA209000/2025 від 17.12.2025 року товар - повернуто ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання товару на складі митниці у розмірі 1624,79 грн.
Відповідно до постанови, 17 грудня 2025 року близько 12 годин 58 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Краковець» Львівської митниці на в`їзд в Україну по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль, р/н НОМЕР_1 , який слідував під керуванням водія гр. України ОСОБА_1 . Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування або товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України.
Під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені, а саме в пластикові діжці (без ознак приховування) було виявлено не задекларований за встановленою формою товар, який відповідно до ст. 471 МК України підпадає під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України, а саме: 1. Кишка свиняча солена в двох пластикових діжках з маркуванням «Jelita Wieprzowe» FPH Export Import Stanislaw Najder. Przedmiescie 2A, 97-225 Ujazd. PL10161201WE. Термін придатності 07.10.2026, 16.08.2026 рік, в кількості 300 в`язок, вагою 302 кг. 2.Кишка бараняча солена в двох пластикових діжках з маркуванням «Jelita Вагаnіе» FPH Export Import Stanislaw Najder. Przedmiescie 2A, 97-225 Ujazd. PL10161201WE. Термін придатності 29.09.2027 рік, в кількості 1000 в`язок, вагою 208 кг.
Під час усного опитування та при наданні письмових пояснень гр. ОСОБА_1 вказав, що даний товар попросив перевезти з республіки Польща через митний кордон України його знайомий. Про наявність зазначеного товару гр. ОСОБА_1 в процесі усного опитування не заявив про наявність в нього кишки соленої, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України.
Даний товар, у встановленому порядку не задекларований і був виявлений під час проведення митного контролю транспортного засобу.
Зазначені дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано за ч. 3 ст. 471 МК України.
Не погоджуючись з даною постановою суду представник Львівської митниці Держмитслужби України Когут Ю.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову постанову, якою накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100,00 гривень та конфіскації предметів правопорушення.
Вважає, що висновок суду є передчасним, помилковим та необґрунтованим, а оскаржувана постанова – безпідставна, зважаючи на наступне.
Наголошує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що гр. України ОСОБА_1 самостійно обрав «зелений коридор» для проходження митного контролю, розуміючи, що цей канал призначений для декларування шляхом вчинення дій, саме обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України.
Також звертає увагу, що в оскаржуваній постанові не враховано того, що під час усного опитування та при наданні письмових пояснень гр. ОСОБА_1 не заявив про наявність в нього товару (кишки соленої), даний товар у нього був виявлений вже під час проведення митного контролю транспортного засобу, лише після цього він вказав, що товар попросив перевезти з Республіки Польща через митний кордон його знайомий. Тобто, громадянину ОСОБА_1 було відомо про наявність товару в його автомобілі, його кількість, назва, вага.
Також судом не враховано того, що відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень, гр. України ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною 3 статті 471 МК України.
За таких обставин, на думку митниці. Галицьким районним судом м. Львова порушено вимоги ст.ст. 245, 280, 283 КУпАП, допущено неповноту та необ`єктивність розгляду справи.
Заслухавши доводи представників Львівської митниці Держмитслужби України Зирянова О.Ю., Когут Ю.Ю. на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Положеннями ст. 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів провадження вбачається, що вказані вимоги закону при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо незгоди апелянта із накладеним стягненням, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.
Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції в повній мірі врахував характер вчиненого, особи порушника, який вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів, що були безпосереднім предметом правопорушення, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Застосоване до ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу є достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника, відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав людини, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови судді першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо того, що висновок судді Галицького районного суду м. Львова є передчасним, помилковим та необґрунтованим, а оскаржувана постанова – безпідставна, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
За таких обставин, апеляційний суд визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.
Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, й підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Когут Юлії Юріївни – залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2026 року щодо  ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Л.Я. Гончарук