Справа № 362/1606/26 
Провадження № 1-кп/362/439/26 
ВИРОК
Іменем України
24.03.2026 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої – судді ОСОБА_1 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Київської області виділені матеріали кримінального провадження № 12018110140001902, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2018, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.04.2012 Чортківським районним судом Тернопільської області за частинами першою та третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 08.11.2012 Печерським районним судом м. Києва за частиною другою статті 186 КК України на підставі статті 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців; 
- 08.11.2015 Печерським районним судом м. Києва за частиною другою статті 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, 08.04.2016 звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, невідбута частина покарання 6 місяців 16 днів;
- 21.12.2021 Голосіївським районним судом м. Києва за частиною другою статті 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;
- 18.02.2022 Деснянським районним судом м. Києва за частиною другою статті 190 КК України на підставі статті 70 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;
- 20.10.2022 Печерським районним судом м. Києва за частинами другою та третьою статті 185 КК України на підставі статті 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 21.03.2023 Голосіївським районним судом м. Києва за частиною третьою статті 185 КК України на підставі статті 70 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
В жовтні 2018 року ОСОБА-1, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (далі – ОСОБА-1), ОСОБА-2, судовий розгляд стосовно якої здійснюється в окремому провадженні (далі – ОСОБА-2) та ОСОБА_4 вступили у злочинну змову, домовившись між собою про вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
В подальшому, 18.10.2018, близько 16 год. 50 хв., ОСОБА-1, маючи прямий умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи на зупинці маршрутного таксі, що розташована за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, поряд з магазином "Холодна Кава" під №16, під виглядом особи, яка займається приватними перевезеннями пасажирів, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 , якому запропонував на автомобілі марки "MITSUBISHI L20", номерний знак НОМЕР_1 , проїхатись в сторону міста Одеса, з чим останній погодився та сів в салон зазначеного автомобіля, з метою проїзду до міста Первомайськ Миколаївської області.
Далі до салону автомобіля марки "MITSUBISHI L200", номерний знак НОМЕР_1 , під виглядом пасажирів підсіли ОСОБА-2 та ОСОБА_4 , після чого разом з потерпілим ОСОБА_5 розпочали рух на вказаному автомобілі по автодорозі "Київ-Одеса" в напрямку до міста Одеса.
18.10.2018, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА-1, ОСОБА-2 та ОСОБА_4 , продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, зупинилися на узбіччі дороги, яка знаходиться між автодорогою "Київ-Одеса" та селом Пшеничне Васильківського району Київської області, де погрожуючи предметом ззовні схожим на пістолет, останні заволоділи особистими речами потерпілого ОСОБА_5 , а саме: мобільним телефоном марки "Samsung", моделі "SM-G361HZWDSEK", білого кольору, вартістю 1200,00 гривень; електронною сигаретою марки "Eleaf", моделі "ijust s", сріблястого кольору, вартістю 716,67 гривень; зарядним пристроєм "whp A1265" чорного кольору, вартістю 230,00 гривень; чоловічою сумкою-планшетом "Polo cossni" чорного кольору, розміром 22,5х18,5 см, вартістю 325,00 гривень.
Потерпілий ОСОБА_5 , сприймаючи погрози про застосування насильства як реальні та небезпечні для його життя та здоров`я, віддав вказані особисті речі ОСОБІ-1, ОСОБІ-2 та ОСОБА_4 , після чого на вимогу вказаних осіб потерпілий ОСОБА_5 залишив автомобіль марки "MITSUBISHI L200", номерний знак НОМЕР_1 .
Далі ОСОБА-1, ОСОБА-2 та ОСОБА_4 , заволодівши мобільним телефоном марки "Samsung", моделі "SM-G361HZWDSEK", білого кольору, електронною сигаретою марки "Eleaf", моделі "ijust s", сріблястого кольору; зарядним пристроєм "whp A1265" чорного кольору; чоловічою сумкою-планшетом "Polo cossni" чорного кольору, розміром 22,5х18,5 см, що належать ОСОБА_5 , з місця події на автомобілі марки "MITSUBISHI L200", номерний знак НОМЕР_2 , зникли та майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 2471,67 гривень.
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за частиною другою статті 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
ІІ. Позиція учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні підтримав пред`явлене обвинувачення. Просив суд із урахуванням позиції обвинуваченого здійснювати розгляд виділених щодо нього матеріалів кримінального провадження, ураховуючи вимоги частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), та обмежитись допитом обвинуваченого та документами, що характеризують обвинуваченого, стосуються речових доказів чи витрат у кримінальному провадженні. Зауважив, що йому зрозуміло неможливість оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.
В судових дебатах прокурор просив визнати винним ОСОБА_4 за частиною другою 187 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, на підставі частини четвертої статті 70 КК України, ураховуючи вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2023, шляхом часткового складання покарань остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Також зауважив, що оскільки стосовно інших обвинувачених кримінальні справи не розглянуті, то речові докази залишаються за місцем їх зберігання як речові докази у кримінальному провадженні № 12018110140001902.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не оспорював фактичні обставини, про які зазначено в обвинувальному акті, щодо місця та часу вчинення правопорушення та пред`явленого йому обвинувачення та надав такі показання: дійсно в жовтні 2018 року ОСОБА_6 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, запропонував йому, ОСОБА_4 , та іншому обвинуваченому ОСОБА_7 здійснити напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, на що останні погодились. В подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи на зупинці маршрутного таксі, запропонував потерпілому ОСОБА_5 підвезти його в напрямку міста Одеса на автомобілі марки "MITSUBISHI L200", на що потерпілий погодився. Після того, як потерпілий ОСОБА_5 сів на заднє сидіння в салон вказаного автомобіля, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 також підсіли у вказаний автомобіль під виглядом пасажирів, ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське крісло, а ОСОБА_7 позаду, поруч із потерпілим ОСОБА_5 . Деякий час вони їхали разом та вели дружні бесіди. Потім, коли наблизились до села Пшеничне, ОСОБА_6 дістав пістолет та почав погрожувати потерпілому ОСОБА_5 його застосуванням, при цьому всі вони втрьох вимагали у потерпілого ОСОБА_5 віддати належні йому речі. Потерпілий злякався та віддав речі, що перераховані в обвинувальному акті, потім залишив автомобіль. Вони, втрьох ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , поїхали на вказаному автомобілі з місця події, майном потерпілого розпорядились на власний розсуд. Про вчинене він шкодує, розкаюється, повідомив, що інший обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував потерпілому ОСОБА_5 завдані збитки повністю, тож наразі останній претензій до них не має.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Обвинувачений зазначив, що визнання винуватості є добровільним, показання надані без жодного тиску/впливу з боку інших осіб; підтвердив усвідомлення неможливості оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.
Потерпілий  ОСОБА_5 звернувся до суду із письмовими заявами, в яких просив проводити розгляд справи без його участі, при призначенні покарання ОСОБА_4 покладався на розсуд суду, повідомив, що завдані йому збитки відшкодовані в повному обсязі, жодних матеріальних претензій до обвинувачених, зокрема ОСОБА_4 , не має.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, керуючись статтею 325 КПК України, вирішив проводити судовий розгляд без потерпілого.

ІІІ. Обсяг та порядок дослідження судом доказів
Відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини третьої статті 349 КПК України, суд у порядку частини третьої статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого, та за наявності тих, що стосуються речових доказів і процесуальних витрат. 
Оскільки учасники судового провадження вважають, що фактичні обставини справи підтверджені доказами, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини справи доведеними.

ІV. Висновки суду щодо пред`явленого обвинувачення
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнанням своєї вини.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною другою статті 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб
V. Мотиви призначення покарання. Обставини, які пом`якшують 
та обтяжують покарання
Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина друга статті 50 КК України). Суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України (як в чинній редакції, так і в редакції станом на час вчинення правопорушення – 18.10.2018) є тяжким злочином, офіційно непрацюючий, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, тобто притягався до кримінальної відповідальності, після чого належних висновків для себе не зробив та вчиняв інші кримінальні правопорушення.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття. На наявність щирого каяття ОСОБА_4 щодо вчиненого ним кримінального правопорушення вказують: беззастережне визнання ним своєї вини в судовому засіданні; правдива розповідь про всі обставини вчиненого ним злочину та надання відповідей на всі запитання суду щодо таких обставин; розуміння негативної сторони вчиненого правопорушення та готовність понести покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, згідно зі статтею 67 КК України суд визнає рецидив злочинів. У рецидив злочинів суд враховує попередню непогашену судимість ОСОБА_4 (на момент вчинення даного злочину) за вчинення умисного злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, – вирок Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2015, умовно-достроково звільнено з місць позбавлення волі 08.04.2016.
З огляду на викладене, керуючись принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, усі фактичні обставини його вчинення у сукупності із ставленням обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, наявність обтяжуючої обставини (рецидив злочинів), особу винного, раніше неодноразово судимого, який на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, беручи до уваги позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини другої статті 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Судом також встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2023 у справі № 752/29431/21 ОСОБА_4 було засуджено за частиною третьою статті 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі частини четвертої статті 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2022, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 7 (сім) місяців. За правилами статті 72 КК України у строк покарання ОСОБА_4 зараховано покарання, частково відбуте ним за вироком Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2022, починаючи з 20.08.2021 по 20.03.2023 включно. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2023 обраховується, починаючи з 21.03.2023.
Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17) якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частиною четвертою статті 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень).
У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України. 
Ураховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 187 КК України, до ухвалення попереднього вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2023, остаточне покарання слід визначити за правилами частини четвертої статті 70 КК України, а саме шляхом часткового складання призначених покарань. У строк основного покарання ОСОБА_4 зарахувати покарання, частково відбуте ним за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог статті 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд не вбачає підстав для застосування статей 69, 69-1 КК України.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Судом установлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2018 у справі № 362/5896/18 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався судом. При цьому ОСОБА_4 було затримано 19.10.2018 о 10 год. 10 хв. в порядку статей 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2020 у справі № 362/7213/18 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було змінено ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, а саме до 13.12.2020 включно.
Відповідно до статті 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 19.10.2018 (дня його затримання) до 15.10.2020 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також цілодобовий домашній арешт за період з 16.10.2020 до 13.12.2020 (включно), з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлявся.
Відомостей щодо процесуальних витрат, речових доказів у кримінальному провадженні прокурором не надано.
На підставі викладеного та статей 4, 5, 12, 34, 50, 65 – 67, 70 – 72, 187 КК України, керуючись статтями 349, 368 – 371, 374, 394, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
2. На підставі частини четвертої статті 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 21.03.2023 визначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 1 (один) місяць із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 24 березня 2026 року.
3. За правилами статті 72 КК України у строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 зарахувати покарання, частково відбуте ним за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 21.03.2023, починаючи з 21.03.2023 до 23.03.2026 (включно).
4. На підставі частин п`ятої, сьомої статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі:
строк попереднього ув`язнення, починаючи з 19.10.2018 (дня затримання) до 15.10.2020 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;
строк цілодобового домашнього арешту за період з 16.10.2020 до 13.12.2020 (включно), з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
5. Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя   ОСОБА_1