ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р. Справа№ 910/14740/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 14.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сукача Дмитра Володимировича
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 (повний текст складено 20.02.2026)
у справі № 910/14740/25 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Сукача Дмитра Володимировича 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гант Україна»
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 2-й державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області
про зобов`язання вчинити дії 

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про зобов`язання відповідача у місячний строк з моменту набрання рішенням суду чинності замінити 6 (шість) розпашних воріт неналежної якості, поставлених за договором поставки №15/04 від 15.04.2024, які надалі були встановлені за адресою: м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, на 6 (шість) аналогічних за розмірами розпашних воріт належної якості, що відповідають ТУ У 25.1-45162315-002:2024, за рахунок відповідача, включаючи: доставку нових воріт за адресою: м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, буд. 35; демонтаж несправних воріт; монтаж нових воріт за рахунок відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо поставки товару належної якості.
Позивач зазначив, що:
- відповідачем на виконання укладеного з позивачем договору поставки №15/04 від 15.04.2024 за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 поставлено 6 воріт;
- у грудні 2024 року на виконання умов укладеного між позивачем та третьою особою договору купівлі-продажу №99 від 03.06.2024 вказані 6 воріт були встановлені за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35;
- водночас в кінці січня 2025 року представники третьої особи повідомили, що 5 із 6 воріт перестали належно працювати, відбулось просідання полотен воріт, наявне тертя між стулками та утворення великих зазорів при закритті;
- відповідач представників для спільного огляду спірних воріт не направив;
- факт поставки товару неналежної якості підтверджується виконаним на замовлення позивача 12.03.2025 будівельно-технічним дослідженням, за результатами якого судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем було складено Висновок експерта №8-25;
- незважаючи на звернення відповідач обов`язок щодо заміни товару не виконав.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:
- позивачем не було доведено, що спірні неналежної якості ворота, які були встановлені на території третьої особи, є тими воротами, які були передані позивачем відповідачу у рамках виконання договору поставки №15/04 від 15.04.2024;
- будівельно-технічне дослідження експертом проведено відносно 5 (п`яти) воріт придбаних 17.10.2024. Натомість позивачем заявлені вимоги про заміну 6 (шести) воріт, переданих за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024;
- листом №61-45.01.46-2152/61-45.07 від 30.12.2025 третя особа повідомила позивача про відсутність претензій до 5 (п`яти) розпашних воріт, які функціонують справно та заміни не потребують, вказавши, що лише один комплект воріт потребує ремонту. 
У відповіді на відзив позивач зауважив на тому, що:
- лист третьої особи №61-45.01.46-2152/61-45.07 від 30.12.2025 є повною несподіванкою для позивача та може виправдовуватися тільки помилкою посадових осіб третьої особи, оскільки саме представники останньої при проведенні огляду експертом показували недоліки кожних розпашних воріт, ці недоліки і було встановлено та зафіксовано експертом;
- відповідач стверджує про невідповідність дат: нібито видаткова накладна № БП-1622 від 21.11.2024 датована після монтажу (19.11.2024), проте це не відповідає дійсності. Так, у позовній заяві вказано, що монтаж відбувся «в грудні 2024 року», а не 19.11.2024;
- відповідач зазначає, що експертний висновок № 8-25 від 12.03.2025 стосується лише 5 воріт, тоді як позов - 6. Вказане пояснюється хронологією подій: на момент експертизи (березень 2025 року) дефекти були виявлені на 5 воротах (просідання полотен, тертя стулок, зазори), шостий комплект (з хвірткою) вийшов з ладу пізніше - у вересні 2025 року, що підтверджується листом третьої особи № 61-45.01.46-1365/61-45.07 від 24.09.2025 (з фото несправностей). Експерт встановив, що дефекти - заводський брак (конструктивне недопрацювання), ремонт неможливий, потрібна переробка. Аналогічні дефекти на шостому комплекті роблять висновок застосовним до всіх 6 воріт, оскільки вони з однієї партії;
- позивач як первинний покупець за договором поставки № 15/04 від 15.04.2024 має право на заміну дефектного товару в гарантійний термін (12 місяців, ст. 678- 681 ЦКУ України), навіть після перепродажу, якщо дефекти виявилися пізніше;
- відповідач посилається на лист третьої особи № 61-45.01.46-2152/61-45.07 від 30.12.2025, де нібито немає претензій до 5 воріт, вони справні, а один потребує ремонту. Цей лист є помилковим, підтверджується листом третьої особи від 05.01.2026.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зауважив на тому, що:
- оскільки відповідач не є єдиним виробником воріт в Україні, сумніви відповідача чи дійсно саме ворота його виробництва (придбані позивачем згідно накладної № БП-1622 від 21.11.2024) є предметом спору, являються цілком обґрунтованими;
- до позовної заяви позивачем жодного листа від 2 ДПРЗ про наявність претензій до воріт, який би передував даті складання висновку експерта № 8-25 від 12.03.2025 не надано; 
- копія видаткової накладної про передачу товару третій особі позивачем не надана, що підтверджує справедливість сумнівів відповідача, про те, що саме його товар був поставлений та встановлений позивачем кінцевому покупцю. Єдиним підтвердженням позивача того, що виробником спірних воріт є відповідач є лише його твердження;
- висновок експерта містить недостовірні відомості про номенклатуру товару, дату його поставки та осіб, які були присутні під час проведення дослідження;
- вимога позивача про доставку нових воріт, демонтаж несправних воріт та монтаж нових воріт за рахунок відповідача, суперечить приписам ст. 678 ЦК України, ст. 5 ГПК України та погодженим умовам договору поставки № 15/04 від 15.04.2024.
Третя особа у письмових поясненнях зазначила про те, що виявлені недоліки за результатами проведення будівельно-технічного дослідження воріт зафіксовані в Висновку експерта №8-25 від 12.03.2025 є істотними та такими, що не можуть бути усунені шляхом ремонту або заміни окремих складових, у зв`язку з чим належна експлуатація воріт є неможливою.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 у справі № 910/14740/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, що передані за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання укладеного з відповідачем договору поставки №15/04 від 15.04.2024 ворота не відповідають вимогам щодо його якості, зокрема ТУ У 25.1-45162315-002:2024.
При цьому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що предметом будівельно-технічного дослідження, за результатами якого 12.03.2025 судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем підготовлено Висновок експерта №8-25, не були саме ті ворота, які передані відповідачем позивачу за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання договору поставки №15/04 від 15.04.2024, оскільки:
- судовим експертом досліджено ворота розпашні RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), які були придбані 17.10.2024, однак, виходячи з положень пунктів 5.3., 5.4. договору поставки №15/04 від 15.04.2024, спірний товар було передано позивачу не 17.10.2024, а пізніше, оскільки сама видаткова накладна №БП-1622 датована 21.11.2024 та була підписана уповноваженими представниками сторін шляхом накладення електронного підпису та печатки відповідача - 09.12.2024, та електронного підпису позивача - 17.12.2024;
- у вказаному висновку зазначено та стверджується позивачем, що спірні ворота були встановлені третій особі за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, проте вказане спростовується наступним:
1) на підтвердження факту передання та встановлення 6 комплектів розпашних промислових енергозберігаючих воріт третьою особою надано видаткову накладну №25 від 19.11.2024, проте такий доказ є неналежним, недопустимим та недостовірним у розумінні положень статей 76-78 ГПК України доказом, оскільки у видатковій накладній містяться виправлення зроблені від руки, датовані 28.01.2026, тобто майже через два роки від дати оформлення видаткової накладної та після звернення позивача з даним позовом до суду;
2) у найменуванні товару, який було передано за видатковою накладною №25 від 19.11.2024 зазначено габарити воріт 4000х3900 (виправлено на 3760х3420, габарити 3920х3500), однак, як у висновку експерта №8-25 від 12.03.2025, так і у видатковій накладній №БП-1622 від 21.11.2024 зазначено - 3800х3500;
3) видаткова накладна №25 у межах виконання договору №99 від 03.06.2024, укладеного між позивачем та третьою особою, була оформлена 19.11.2024, а видаткова накладна №БП-1622 від 21.11.2024 у межах виконання договору поставки №15/04 від 15.04.2024, укладеного між позивачем та відповідачем, - у грудні 2024 року. Вказане свідчить про те, що, поставка товару за видатковою накладеною №25 від 19.11.2024 відбулася раніше, ніж за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутність претензій до товару, відносно якого було проведено експертне дослідження, висловленого третьою особою у листі від 30.12.2025 № 64-45.01.46-2152/61-45.07, та одночасне відкликання вказаного листа з висловленням зауважень щодо якості товару є проявом суперечливої поведінки, що є порушенням принципу добросовісності та чесної ділової практики, що нівелює позицію Позивача, яка ґрунтується на листах третьої особи.
Також суд першої інстанції зауважив, що третя особа не позбавлення можливості та права щодо звернення до суду за захистом своїх прав з відповідними вимогами до свого контрагента.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Сукач Дмитро Володимирович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 у справі № 910/14740/25, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, принципам та практиці їх застосування.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- судом першої інстанції було зроблено невірний висновок, що позивачем не було доведено, що ворота, які не відповідають вимогам щодо його якості, зокрема ТУ У 25.1-45162315-002:2024 передані за саме за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання договору поставки №15/04 від 15.04.2024, так як:
1) відповідач, побоюючись несплати, не надав накладну при фактичній доставці товару, а виписав її лише після отримання оплати 21.11.2024 (платіжна інструкція № 2840 від 21.11.2024);
2) у матеріалах справи знаходяться Комерційні пропозиції та Технічні проекти по спірним воротам, усі вони зроблені безпосередньо відповідачем - ці докази підтверджують, що спірні ворота є саме воротами, які були замовлені позивачем та виготовлені відповідачем;
3) саме відповідач замовив для доставки третій особі (адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35) водія ОСОБА_1, автомобіль MAН НОМЕР_1 . Вказані обставини також підтверджується заявою свідка водія ОСОБА_1 (додається до апеляційної скарги). Заява свідка ОСОБА_1 підписана та засвідчена тільки 11.03.2026, а тому з об`єктивних причин позивач не міг її надати раніше;
4) після доставки водієм ОСОБА_1 вищевказаних воріт та їх розвантаження такі ворота були залишені на зберігання у третьої особи де вони зберігались орієнтовно 2 (два) тижні до того моменту, поки не були зроблені нові пройми. На цьому об`єкті монтаж розпашних воріт був завершений 17.11.2024. Вищевказані обставини та позицію позивача, додатково підтверджує нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_2 (додається до апеляційної скарги). Заява свідка ОСОБА_2 підписана та засвідчена тільки 12.03.2026, а тому з об`єктивних причин позивач не міг її надати раніше;
- із-за невірної оцінки судом хронології подій помилково не взято як належний доказ експертний висновок № 8-25 від 12.03.2025;
- судом першої інстанції не застосовано норму ч. 6 ст. 269 ГК України та ст. 679 ЦК України, оскільки саме з урахуванням презумпції вини постачальника у випадку встановлення недоліків товару у межах гарантійного строку саме постачальник повинен надавати протилежні докази та доводити, що дефекти поставленого товару виникли не з його вини;
- відмінності в назвах («секційні» vs «розпашні») та розмірах (4000х3900 vs 3800х3500) у накладних пояснюється попередніми розрахунками для тендерної документації (розміри старих отворів 3800х3500), тоді як ворота виготовлялися під нові отвори (3740х3440 та 3760х3440), з габаритами 3860х3500 та 3880х3500 відповідно. Детальні проекти воріт (GU24-090478, GU24-090484, GU24-090486) підтверджують розміри для отворів, а не габаритів Комерційні пропозиції відповідача від 04.09.2024, вказують розміри отворів для воріт (3740х3440,3760х3440), що узгоджується з проектами. Комерційні пропозиції відповідача адресовані саме позивачу, оскільки «Стильний Дім» це саме торгова назва під якою працював ФОП Сукач Д.В. Розміри взяті для тендеру попередньо, ворота поставлені раніше для адаптації отворів для воріт (знімання старих стулок, зварювання нових рам). Зміни не вплинули на ціну чи якість, що дозволено законодавством про тендерні закупівлі;
- факт реального здійснення операцій підтверджений податковою накладною від 21.11.2024 №1780, що зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- листом від 10.03.2026 № 1/10 судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем надано уточнення щодо обставин справи, де 12.03.2025 було проведено будівельно-технічне дослідження, за результатами якого складено Висновок експерта №8-25. Предметом будівельно-технічного дослідження, були саме розпашні ворота ш. 3800 х в. 3500, які встановлені на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35 та передані Товариством з обмеженою відповідальністю «Гант Україна» Фізичній особі-підприємецю Сукачу Дмитру Володимировичу за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання договору поставки №15/04 від 15.04.2024;
- крім того, у разі сумнівів суду щодо висновку експерта згідно ч. 5 ст. 98 ГПК України суд мав право з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
До апеляційної скарги позивачем надано додаткові докази, а саме копії:
- податкової накладної № 1780 від 21.11.2024;
- листа судового експерта Маківського М.В. вих..№ 1/10 від 10.03.2026;
- нотаріально посвідченої заяви ФОП Сукача Д.В. від 12.03.2026;
- нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 11.03.2026 .
В апеляційній скарзі заявником викладено клопотання про призначення по справі № 910/14740/25 комплексної судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручити судовому експерту Маківському Миколі Володимировичу, на вирішення експерта заявник просив поставити наступні питання:
1) Чи відповідає ворота розпашні RENO ш. 3800 х в. 3500 (6 штук), придбані за Договором від 15.04.2024 №15/04 у ТОВ «Гант Україна», встановлені на 2 ДПРЗ ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій с Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, вимогам ТУ У 25.1-45162315-002:2024 щодо конструктивної міцності та геометричних параметрів, зокрема, наявності діагоналей у стулках і допустимих зазорів?
2) Стан воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (6 штук), придбаних за Договором від 15.04.2024 №15/04 у ТОВ «Гант Україна», встановлених на 2 ДПРЗ ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій с Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35 дає змоги до нормальної експлуатації? 
3) Дефекти воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (6 штук), придбаних ФОП Сукач Д.В. за Договором від 15.04.2024 №15/04 у ТОВ «Гант Україна», встановлених на 2 ДПРЗ ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій с Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, є результатом заводського браку (конструктивного недоопрацювання)?
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 справа № 910/14740/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Сукача Дмитра Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 у справі № 910/14740/25, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/14740/25 призначено до розгляду на 14.04.2026 об 11:10 год., витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14740/25.
26.03.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
30.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
- суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що предметом будівельно-технічного дослідження, за результатами якого 12.03.2025 судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем підготовлено Висновок експерта №8-25, не були саме ті ворота, які передані відповідачем позивачу за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання договору поставки №15/04 від 15.04.2024;
- твердження позивача, що відповідач, побоюючись несплати, не надав накладну при фактичній доставці товару, а виписав її лише після отримання оплати 21.11.2024 (платіжна інструкція № 2840 від 21.11.2024), не відповідає дійсності та суперечить звичаям ділового обороту (відвантаження зі складу продавця товару вартістю понад 500 тис. грн.. без відповідного облікового документу та/або оплати).
Також відповідач заперечив проти доручення до матеріалів справи наданих позивачем додаткових доказів, зазначивши, що:
- жодних доказів неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, позивач не надав та винятковість такого випадку не обґрунтував;
- податкова накладна № 1780 від 21.11.2024 додатково підтверджує факт здійснення господарської операції - 21.11.2024 та поставки позивачу товару: Gant Ворота промислові 3800х3500, у кількості 6 шт., та не має відношення до господарської операція яка сталася раніше - 19.11.2024 з поставки позивачем третій особі товару: ворота промислові енергозберігаючі розміром 4000х3900 (28.01.2026 - виправлено на ворота промислові енергозберігаючі розпашні розміром 3760х3420, габарити воріт 3920х3500);
- позивач, об`єктивність причини з яких він не міг надати заяви до раніше суду першої інстанції обґрунтував тим, що вказані заяви підписані та засвідчені лише 11 та 12 березня 2026 року, проте вказана причина не є винятковим випадком та не є такою, що об`єктивно не залежала від позивача, а навпаки, свідчить про суб`єктивний фактор (жодних доказів які перешкоджали позивачу підписати та засвідчити зазначених заяв під час розгляду справи судом першої інстанції останній не надав);
- зміст зазначених заяв є також суперечливим одна одній. Так в свій заяві ОСОБА_1 повідомляє, що ним доставка 6 воріт 2-му ДПРЗ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олеся Древаля, 35 була здійснена за видатковою накладною № БП-1622 від 21.11.2024, а позивач в свій апеляційній скарзі та заяві стверджує, що така доставка ОСОБА_1., відбулася - 19.10.2024, ворота були залишені на зберігання третій особі орієнтовно на 2 місяці. На об`єкті монтаж був завершений - 17.11.2024. При цьому жодних доказів транспортування товару, передачі його на зберігання, здійснення монтажу у вищевказані дні, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції позивач не надав;
- зазначені заяви оформлені з порушенням вимог встановлених ч. 2 ст. 88 ГПК України, а саме не містять підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Відсутність підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань у заяві свідка, справжність підпису свідка на якій посвідчено нотаріусом, тягне за собою недопустимість таких показань, як доказу;
- яким чином даний судовий експерт встановив, що « 17.10.2024» є датою придбання розпашних воріт RENO ш.3800 х в.3500 та що саме ворота встановлені третій особі за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35 були передані позивачу саме за видатковою накладною № БП-1622 від 21.11.2024 останній в своєму листі не пояснює.
Також відповідач заперечив проти призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи, вказавши, що:
- позивач стверджує, що судом зроблені суперечливі доводи, що Висновок судового експерта Маківського Миколи Володимировича №8-25 від 12.03.2025 не є належним доказом у розумінні 76 ГПК України. Згідно з ст. 107 ГПК України якщо висновок експерта є неповним або неясним, суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам);
- водночас суд першої інстанції визнав цей доказ не належним у розумінні 76 ГПК України та не був взятий судом до розгляду, оскільки на підставі вищезазначеного висновку не можна встановити обставини, які входять до предмета доказування у межах даної судової справи;
- позивачем не вказано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме обставини вказують на необхідність проведення експертизи, в той час як матеріали справи місять достатньо відповідних доказів для винесення правомірного рішення.
06.04.2026 представник відповідача звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні у справі № 910/14740/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 вказану заяву задоволено.
08.04.2026 представник третьої особи звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні у справі № 910/14740/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2026 вказану заяву задоволено.
У задоволенні клопотання позивача про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи колегією суддів відмовляється з підстав, як будуть викладені нижче.
Щодо наявності підстав для долучення до матеріалів справи додатних наданих позивачем до апеляційної скарги доказів, колегія суддів зазначає про таке.
Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядженні не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
У обґрунтування наявності поважних причин для неподання до суду першої інстанції копій листа судового експерта Маківського М.В. вих..№ 1/10 від 10.03.2026, нотаріально посвідченої заяви ФОП Сукача Д.В. від 12.03.2026 та нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 11.03.2026 позивачем вказано те, що такі докази були створені вже після розгляду цієї справи судом першої інстанції.
Колегія суддів зауважує на тому, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.
Також колегія суддів зазначає про те, що позивачем не наведено жодних аргументів щодо наявності об`єктивної неможливості отримати такі докази раніше адже очевидним є те, що такі заяви були отримані саме на вимогу позивача. Більш того одна з них є заявою самого позивача.
В свою чергу позивачем не наведено причин неможливості подати до суду першої інстанції копію податкової накладної № 1780 від 21.11.2024 з причин, які об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зауважує відповідачам на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції зауважено на тому, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
За таких обставин, додані позивачем до апеляційної скарги копії податкової накладної № 1780 від 21.11.2024, листа судового експерта Маківського М.В. вих.№ 1/10 від 10.03.2026, нотаріально посвідченої заяви ФОП Сукача Д.В. від 12.03.2026, нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 11.03.2026 як додаткові докази колегією суддів не приймаються, а розгляд апеляційної скарги здійснюється без урахування вказаних доказів.
Станом на 14.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи позивач та представники позивача та третьої особи апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Відповідач (за текстом договору - Постачальник) та позивач (за текстом договору - Покупець) уклали договір поставки №15/04 від 15.04.2024 (далі Договір) (а.с. 4-6 т. 1), у якому сторонами погоджено, наступне:
- пункт 1.1.: Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі, поставити (передати у власність) Покупцеві Товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі прийняти і оплатити Товар по цінам, в кількості і асортименті, згідно видаткових накладних та/або рахунків-фактур до даного Договору, які є його невід`ємною частиною;
- пункт 2.1.: Товар, що є предметом даного Договору, передається в асортименті, кількості та по ціні, які визначаються Сторонами у видаткових накладних та/або рахунках - фактурах, що є невід`ємною частиною даного Договору;
- пункт 2.2.: Постачальник гарантує якість Товару переданого по даному Договору та несе повну відповідальність за неналежну якість Товару переданого по даному Договору.
- пункт 4.3.: Оплата за Товар здійснюється за домовленістю Сторін на умовах попередньої оплати або відстрочення платежу;
- пункт 5.1.: Поставка (передача) Товару здійснюється на умовах EXW склад Постачальника;
- пункт 5.3.: Датою поставки Товару вважається дата фактичної передачі Товару Постачальником Покупцю за накладною Постачальника;
- пункт 5.4.: Право власності на Товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Товару до Покупця переходить в момент передачі Товару від Постачальника Покупцю за видатковою накладною Постачальника;
- пункт 6.2.: Під час приймання Товару Покупець повинен оглянути Товар і прийняти його за кількістю товарних місць;
- пункт 6.3.: У разі виявлення під час приймання Товару упаковок з порушеною цілісністю Покупець одночасно з перевіркою відповідності Товару по кількості, перевіряє Товар в таких порушених упаковках на відповідність вимогам якості та комплектності;
- пункт 6.4.: У разі виявлення Покупцем під час приймання Товару невідповідності його кількості, якості та/чи комплектності, представники Сторін, які безпосередньо приймають участь у здачі-прийманні Товару, або Покупець сам, складають Акт про невідповідність кількості, якості та/чи комплектності Товару. Постачальник зобов`язаний у 4 (чотири) денний строк з дати отримання Акту про невідповідність Товару вимогам кількості, якості та/чи комплектності передати Покупцю Товар, визначений відповідним рахунком-фактурою, якого не вистачає, замінити неякісний та/або некомплектний Товар на якісний та комплектний;
- пункт 7.1.: У випадку порушення своїх зобов`язань за даним Договором Сторони несуть відповідальність, визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання;
- пункт 7.4.: У випадку виявлення Покупцем Товару з недоліками (Товар неналежної кількості, якості та/чи комплектності) під час приймання Товару або протягом гарантійного строку, Постачальник зобов`язаний на вибір Покупця:
- або передати Покупцю Товар якого не вистачає, замінити неякісний Товар на якісний, некомплектний Товар на комплектний, у встановлені даним Договором строки;
- або повернути Покупцю кошти за Товар з недоліками (Товар неналежної кількості, якості та/чи комплектності) не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги Покупця;
- пункт 9.1.: Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 15.04.2025, але у будь-якому випадку не припиняє свою дію раніше повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.
04.07.2024 Договір було підписано уповноваженими представниками сторін шляхом накладення електронних підписів та електронної печатки відповідача.
21.11.2024 позивач сплатив відповідачу 550 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2840 від 21.11.2024 (а.с. 7 т. 1).
Відповідач за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 (а.с. 8 т. 1) поставив позивачу товар: Gant Ворота промислові 3800х3500, у кількості 6 шт., код одиниці - 2009, ціна за 1 шт. - 76 388,89 грн, загальною вартістю 550 000,00 грн (разом із ПДВ).
Вказана видаткова накладна була підписана уповноваженими представниками сторін шляхом накладення електронного підпису та печатки відповідача - 09.12.2024, та електронного підпису позивача - 17.12.2024.
Продукція: ворота розпашні Gant Reno Swing, мають сертифікат відповідності (а.с. 9 т. 1), виданий ТОВ «ОС «Євростандарт» (зареєстрований у реєстрі за №UA.PN.191.1434-24, термін дії з 29.05.2024 по 28.05.2025), в якому зазначено, що вони повинні відповідати технічним умовам ТУ У 25.1-45162315-002:2024 «Ворота розпашні. Технічні умови».
Згідно пункту 8.2. вищенаведених технічних умов (а.с. 10-21 т. 1) гарантійний термін встановлюється згідно договором (контрактом) між замовником та підприємством-виробником.
Також у Додатку Б наведений приклад зовнішнього вигляду воріт розпашних та їх габаритні розміри.
Згідно технічного паспорту на розпашні ворота Gant Reno (а.с. 28 т. 1) встановлено гарантійний термін експлуатації - 12 місяців з дати введення в експлуатацію в межах гарантійного терміну зберігання - 25 місяців з дати виготовлення, повний термін служби - 5 років.
За твердженнями позивача, у грудні 2024 року на виконання умов укладеного з третьою особою договору купівлі-продажу №99 від 03.06.2024 вказані 6 воріт були встановлені третій особі за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35. Вказану обставину п позивач підтверджує листом третьої особи №61-45.01.46-1792/61-45.05 від 20.11.2025 (а.с.23 т. 1).
У той же час, позивач стверджує, що в кінці січня 2025 року представники третьої особи повідомили, що 5 із 6 воріт перестали належно працювати, відбулось просідання полотен воріт, наявне тертя між стулками та утворення великих зазорів при закритті.
Також листом №61-45.01.46-1365/61-45.07 від 24.09.2025 (а.с. 24 т. 1) третя особа повідомила позивача, що один комплект воріт повністю не зачиняється.
13.01.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій повідомив про виявлені недоліки та вимагав їх виправити (а.с. 29 т. 1) .
У своїй відповіді №1/2 від 17.02.2024 (а.с. 30 т. 1) відповідач не погодився із вказаною претензією, оскільки з її змісту неможливо встановити, що виявлені недоліки стосується товару, який був переданий за Договором та чи вони виникли саме під час їх виготовлення, а не після його передачі в ході або після монтажу. Також відповідач наголосив, що вказана претензія не містить жодних підтверджуючих документів та просив узгодити дату та час для огляду поставленого товару.
Листом №06/02 від 06.02.2025 (а.с. 31 т. 1) позивач повідомив уповноваженого представника відповідача про проведення 21.02.2025 о 13:00 експертизи щодо причин виникнення дефектів та відповідності поставленого товару договірним умовам.
Листом №2/2 від 20.02.2025 відповідач повідомив про неможливість забезпечити явку свого представника 21.02.2025 та запропонував провести спільний огляд 26.02.2025.
Позивач зазначив, що 26.02.2025 представник відповідача не з`явився для проведення спільного огляду спірного товару.
12.03.2025 було проведено будівельно-технічне дослідження, за результатами якого судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем було складено Висновок експерта №8-25 (а.с. 33 -47 т. 1), за висновками якого:
1) Ворота розпашні RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), придбані позивачем 17.10.2024 за договором №15/04 у відповідача, встановлені на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, не відповідають вимогам ТУ У 25.1-45162315-002:2024 щодо конструктивної міцності та геометричних параметрів, зокрема наявності діагоналей у стулках і допустимих зазорів;
2) Стан воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), придбаних позивачем 17.10.2024 за договором №15/04 у відповідача, встановлених на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, не дає змоги до нормальної експлуатації;
3) Вказані дефекти воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), придбаних позивачем 17.10.2024 за договором №15/04 у відповідача, встановлених на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, є результатом заводського браку (конструктивного недоопрацювання).
З метою досудового врегулювання спору, 02.04.2025 позивач направив відповідачу претензію (а.с.51-55 т. 1), в якій вимагав негайно замінити поставлені за Договором №15/04 від 15.04.2024 ворота на товар належної якості, що відповідає ТУ У 25.1-45162315-002:2024. Разом із претензією відповідачу було направлено Акт про невідповідність якості товару від 02.04.2025 та копію Висновку експерта №8-25 від 12.03.2025.
У відповіді №1/4 від 11.04.2024 (а.с. 56 т. 1) відповідач просив надати первинні документи, що підтверджують факт придбання воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), а також просило уточнити дату та час огляду поставленого товару.
З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просив зобов`язати відповідача у місячний строк з моменту набрання рішенням суду чинності замінити 6 (шість) розпашних воріт неналежної якості, поставлених за договором поставки №15/04 від 15.04.2024, які надалі були встановлені за адресою: м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, на 6 (шість) аналогічних за розмірами розпашних воріт належної якості, що відповідають ТУ У 25.1-45162315-002:2024, за рахунок відповідача, включаючи: доставку нових воріт за адресою: м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, буд. 35; демонтаж несправних воріт; монтаж нових воріт за рахунок відповідача.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких за своєю правовою природою відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
У статті 673 ЦК України передбачені положення щодо якості товару:
Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (частина 1).
У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частина 2).
У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису (частина 3).
Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом (частина 4).
Умова договору щодо якості продукції характеризує предмет купівлі-продажу (поставки) з точки зору придатності до використання за цільовим призначенням. Якість продукції - це сукупність властивостей і характеристик, які відображають рівень новизни, надійність, довговічність, економічність продукції (товарів) і зумовлюють її здатність задовольнити відповідно до свого призначення потреби споживача. Предметом договору купівлі-продажу (поставки) може бути річ тільки належної якості, що обумовлена договором. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №904/8414/21, від 16.12.2025 у справі №922/4811/24.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили (ст. 679 ЦК України).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 687 ЦК України встановлено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 688 ЦК України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Статтею 678 ЦК України унормовані правові наслідки передання товару неналежної якості:
1. Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
2. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:
1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару.
3. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
4. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.
У статті 679 ЦК України визначено, за які недоліки товару, відповідає продавець:
1. Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
2. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Згідно пункту 2.2. Договору Постачальник гарантує якість Товару переданого по даному Договору та несе повну відповідальність за неналежну якість Товару переданого по даному Договору.
Положеннями пункту 6.4. Договору визначено, що у разі виявлення Покупцем під час приймання Товару невідповідності його кількості, якості та/чи комплектності, представники Сторін, які безпосередньо приймають участь у здачі-прийманні Товару, або Покупець сам, складають Акт про невідповідність кількості, якості та/чи комплектності Товару. Постачальник зобов`язаний у 4 (чотири) денний строк з дати отримання Акту про невідповідність Товару вимогам кількості, якості та/чи комплектності передати Покупцю Товар, визначений відповідним рахунком-фактурою, якого не вистачає, замінити неякісний та/або некомплектний Товар на якісний та комплектний;
Відповідно до пункту 7.4. Договору у випадку виявлення Покупцем Товару з недоліками (Товар неналежної кількості, якості та/чи комплектності) під час приймання Товару або протягом гарантійного строку, Постачальник зобов`язаний на вибір Покупця:
- або передати Покупцю Товар якого не вистачає, замінити неякісний Товар на якісний, некомплектний Товар на комплектний, у встановлені даним Договором строки;
- або повернути Покупцю кошти за Товар з недоліками (Товар неналежної кількості, якості та/чи комплектності) не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги Покупця.
Як встановлено вище, за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 відпоаідач поставив позивачу Товар: Gant Ворота промислові 3800х3500, у кількості 6 шт., код одиниці - 2009, ціна за 1 шт. - 76 388,89 грн., загальною вартістю 550 000,00 грн. (разом із ПДВ).
Вказаний первинний документ оформлений належним чином шляхом накладення електронних підписів сторін та електронної печатки відповідача без жодних претензій та/або зауважень, зокрема щодо якості товару.
Таким чином, під час приймання товару позивачем не було висловлено жодних претензій щодо якості, проте, за твердженнями позивача, про недоліки товару було повідомлено відповідача вчасно, оскільки у технічному паспорті на вищенаведений товар встановлено гарантійний строк.
За положеннями статті 675 ЦК України (гарантії якості товару):
1. Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
2. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
3. Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 676 ЦК України (Обчислення гарантійного строку):
1. Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.
2. Гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв`язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем. Гарантійний строк продовжується на час, протягом якого товар не міг використовуватися у зв`язку з виявленими в ньому недоліками, за умови повідомлення про це продавця в порядку, встановленому статтею 688 цього Кодексу.
3. Гарантійний строк на комплектуючий виріб дорівнює гарантійному строку на основний виріб і починає спливати одночасно з ним.
4. У разі заміни товару (комплектуючого виробу) неналежної якості на товар (комплектуючий виріб), що відповідає умовам договору купівлі-продажу, гарантійний строк на нього починає спливати з моменту заміни.
Чинним законодавством України також встановлені строки виявлення недоліків і пред`явлення вимоги у зв`язку з недоліками проданого товару - стаття 680 ЦК України:
1. Покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.
2. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо встановити день передання нерухомого майна неможливо або якщо покупець володів нерухомим майном до укладення договору, зазначені строки обчислюються від дня укладення договору. Строк для виявлення недоліків товару, що перевозився або був відправлений поштою, обчислюється від дня одержання товару в місці призначення.
3. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку. Якщо на комплектуючий виріб встановлено гарантійний строк меншої тривалості, ніж на основний виріб, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками комплектуючого виробу, якщо ці недоліки були виявлені протягом гарантійного строку на основний виріб. Якщо на комплектуючий виріб встановлено гарантійний строк більшої тривалості, ніж гарантійний строк на основний виріб, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, якщо недоліки у комплектуючому виробі виявлені протягом гарантійного строку на нього, незалежно від спливу гарантійного строку на основний виріб.
4. Покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, на який встановлений строк придатності, якщо вони виявлені протягом строку придатності товару.
5. Якщо недоліки товару виявлені покупцем після спливу гарантійного строку або строку придатності, продавець несе відповідальність, якщо покупець доведе, що недоліки товару виникли до передання йому товару або з причин, які існували до цього моменту.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося відповідачем, разом із спірним товаром позивачу було надано сертифікат відповідності, виданий ТОВ «ОС «Євростандарт» (зареєстрований у реєстрі за №UA.PN.191.1434-24, термін дії з 29.05.2024 по 28.05.2025), в якому зазначено, що продукція: ворота розпашні Gant Reno Swing, повинна відповідати технічним умовам ТУ У 25.1-45162315-002:2024 «Ворота розпашні. Технічні умови».
У матеріалах справи міститься копія вищезазначених технічних умов, у пункті 8.2. яких зазначено, що гарантійний термін встановлюється згідно договором (контрактом) між замовником та підприємством-виробником.
Однак, як вірно вказано судом першої інстанції, з Договору вбачається, що у ньому не встановлено гарантійного строку, а також не вказано, що такий термін встановлюється у технічному паспорті чи в будь-якому іншому документі.
Дослідивши наявну у матеріалах справи копію паспорта на ворота розпашні Reno, суд першої інстанції цілком вірно визнав його неналежним, недопустимим та недостовірним у розумінні положень статей 76-78 ГПК України доказом, оскільки вказаний документ містить підпис та відтиск печатки лише позивача, а сам технічний паспорт не містить жодного посилання про те, що цей документ є невід`ємною частиною чи додатком до Договору та, з огляду на вказане правомірно відхилив доводи позивача про встановлення гарантійного строку на спірний товар згідно технічного паспорту, оскільки згідно приписів ч. 2 ст. 675 ЦК України такий строк встановлюється договором або законом.
Разом із цим, з огляду на невстановлення гарантійного строку на товар, виходячи з приписів частини 2 статті 680 ЦК України, суд першої інстанції вказав, що про недоліки спірного товару позивач повідомив відповідача вчасно - в межах двох років.
За доводами позивача, переданий за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 товар є неякісним, оскільки не відповідає ТУ У 25.1-45162315-002:2024 «Ворота розпашні. Технічні умови».
На підтвердження своєї позиції позивачем було замовлено проведення будівельно-технічного дослідження, за результатами якого 12.03.2025 судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем підготовлено Висновок експерта №8-25.
Згідно вказаного висновку:
1) Ворота розпашні RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), придбані позивачем 17.10.2024 за договором №15/04 у відповідача, встановлені на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, не відповідають вимогам ТУ У 25.1-45162315-002:2024 щодо конструктивної міцності та геометричних параметрів, зокрема наявності діагоналей у стулках і допустимих зазорів;
2) Стан воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), придбаних позивачем 17.10.2024 за договором №15/04 у відповідача, встановлених на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, не дає змоги до нормальної експлуатації;
3) Вказані дефекти воріт розпашних RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), придбаних позивачем 17.10.2024 за договором №15/04 у відповідача, встановлених на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, є результатом заводського браку (конструктивного недоопрацювання).
Суд першої інстанції цілком вірно критично оцінив вищезазначені висновки, оскільки судовим експертом досліджено ворота розпашні RENO ш. 3800 х в. 3500 (5 штук), які були придбані 17.10.2024, проте, виходячи з положень пунктів 5.3., 5.4. Договору, спірний товар було передано позивачу не 17.10.2024, а пізніше, оскільки сама видаткова накладна №БП-1622 датована 21.11.2024 та була підписана уповноваженими представниками сторін шляхом накладення електронного підпису та печатки відповідача - 09.12.2024, та електронного підпису позивача - 17.12.2024.
Вказана обставин щодо дати придбання товару має важливе значення, оскільки, як зазначено позивачем у його ж претензії від 02.04.2025, з вересня 2024 року відповідачем було поставлено 15 розпашних воріт, однак за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 було передано 6.
Також у вказаному висновку зазначено, що спірні ворота були встановлені 2-му ДПРЗ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35.
Так, 03.06.2024 позивач (продавець) та третя особа (покупець) уклали договір купівлі-продажу №99 (а.с. 111-114 т. 1), за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця товар: ворота промислові енергозберігаючі секційні та розпашні (з монтажем) код ДК 021:2015:44220000-8 (Столярні вироби) в асортименті та за цінами, що визначені у специфікації до договору (додаток 1), а покупець - прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.
З Специфікації (додаток 1) до договору №99 від 03.06.2024 вбачається, що відповідач зобов`язався передати та змонтувати третій особі 27 комплектів воріт промислових енергозберігаючих:
- по 6 комплектів розпашних розміром: 3760х3420 (габарити воріт з рамою 3920х3500) та секційні розміром 4000 х 3900;
- по 1 комплекту секційних розмірами: 3360x3050, 3350x3050, 3380x3050, 3340х3050, 3920х3820, 3940х3870, 3860x3860, 3930x3850, 3920x3850;
- по 1 комплекту секційних розмірами: 3860х3860, 4180x4010.
На підтвердження факту передання та встановлення 6 комплектів розпашних промислових енергозберігаючих воріт третьою особою надано видаткову накладну №25 від 19.11.2024 (а.с. 196 т. 1).
Дослідивши вищезазначений первинний документ, суд першої інстанції цілком вірно визнав його неналежним, недопустимим та недостовірним у розумінні положень статей 76-78 ГПК України доказом, оскільки у видатковій накладній містяться виправлення зроблені від руки, датовані 28.01.2026, тобто майже через два роки від дати оформлення видаткової накладної та після звернення позивача до суду з цим позовом.
Так, у найменуванні товару, який було передано за видатковою накладною №25 від 19.11.2024 зазначено габарити воріт 4000х3900, а виправлено на: « 3760х3420, габарити 3920х3500».
Однак, як у висновку експерта №8-25 від 12.03.2025, так і у видатковій накладній №БП-1622 від 21.11.2024 зазначено - 3800х3500.
Крім цього, видаткова накладна №25 у межах виконання Договору №99 від 03.06.2024, укладеного між позивачем та третьою особою, була оформлена 19.11.2024, а видаткова накладна №БП-1622 від 21.11.2024 у межах виконання Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, - у грудні 2024 року.
З огляду на зазначене та виходячи з положень пунктів 1.4., 1.8., 5.3. Договору №99 від 03.06.2024 та положень пунктів 5.3., 5.4. Договору, поставка товару за видатковою накладеною №25 від 19.11.2024 відбулася раніше, ніж за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції цілком вірно виснував, що предметом будівельно-технічного дослідження, за результатами якого 12.03.2025 судовим експертом Маківським Миколою Володимировичем підготовлено Висновок експерта №8-25, не були саме ті ворота, передані відповідачем позивачу за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання Договору поставки №15/04 від 15.04.2024.
Оскільки на підставі вищезазначеного висновку не можна встановити обставини, які входять до предмета доказування у межах даної судової справи, цей доказ не є належним у розумінні 76 ГПК України.

Окремо колегія суддів зазначає про те, що у Висновку експерта №8-25 вказано, що предметом дослідження є ворота, придбані позивачем 17.10.2024 за Договором та встановлені на підприємстві Кременчуцьке РУ ГУ ДСНС у Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35, проте цілком очевидним є те, що експерт не міг встановити обставини придбання досліджуваних воріт саме у відповідача. 
У апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що у матеріалах справи знаходяться Комерційні пропозиції та Технічні проекти по спірним воротам, усі вони зроблені безпосередньо відповідачем - ці докази підтверджують, що спірні ворота є саме воротами, які були замовлені позивачем та виготовлені відповідачем. При цьому Комерційні пропозиції відповідача адресовані саме позивачу, оскільки «Стильний Дім» це саме торгова назва під якою працював ФОП Сукач Д.В.
Колегія суддів зазначає про те, що надання відповідачем комерційної пропозиції на ворота не можуть вважатися беззаперечним доказом того, що саме ці ворота було поставлено третій особі. До того ж, які вказано самим позивачем комерційна пропозиція надавалась «Стильний дім», а твердження позивача про те, що це торгова назва під якою він працював не підтверджене доказами.
Так само позивачем не надано як доказів того, що відповідач, побоюючись несплати, не надав накладну при фактичній доставці товару, а виписав її лише після отримання оплати 21.11.2024 (платіжна інструкція № 2840 від 21.11.2024), так і доказів того, що саме відповідач замовив для доставки третій особі (адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Олексія Древаля, 35) водія ОСОБА_1, а після доставки водієм ОСОБА_1 вищевказаних воріт та їх розвантаження останні залишені на зберігання у третьої особи де вони зберігались орієнтовно 2 (два) тижні до того моменту, поки не були зроблені нові пройми. 
Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 74 України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, відповідно до приписів чинного законодавства саме на позивача покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто у даному випадку саме позивач повинен довести, що ті ворота, які були передані третій особі у межах виконання Договору №99 від 03.06.2024, укладеного між позивачем та третьою особою, є тими саме воротами, які були поставлені відповідачем позивачу у межах виконання Договору, проте належних та допустимих доказів вказаного позивач до матеріалів справи не надав.
Колегія суддів зазначає про те, що з огляду на відсутність доказів того, що ті ворота, які були передані третій особі у межах виконання Договору №99 від 03.06.2024, укладеного між позивачем та третьою особою, є тими саме воротами, які були поставлені відповідачем позивачу у межах виконання Договору, проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи для визначення відповідності таких воріт вимогам щодо якості не вплине на вирішення спору сторін по суті, адже вказані висновки не підтвердять правомірність вимог позивача саме до відповідача.
З огляду на вказане колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи, з огляду на що у задоволенні вказаного клопотання колегією суддів відмовляється.
Також колегія суддів зауважує і на наступному.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Призначення у цій справі експертизи фактично матиме наслідком порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку.
Окрім цього суд першої інстанції цілком вірно зауважив, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Доктрина виступає своєрідним механізмом гарантування захисту очікувань іншої сторони правовідносин і забезпечення балансу відносин між сторонами.
Варто зауважити, у постановах від 16.06.2020 у справі №145/2047/16 та від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц (провадження №14-175 цс 20) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи, та базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності.
Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутність претензій до товару, відносно якого було проведено експертне дослідження, висловленого третьою особою у листі від 30.12.2025 № 64-45.01.46-2152/61-45.07, та одночасне відкликання вказаного листа з висловленням зауважень щодо якості товару є проявом суперечливої поведінки, що є порушенням принципу добросовісності та чесної ділової практики, що нівелює позицію Позивача, яка ґрунтується на листах третьої особи.
Інший доказів підтверджуючих недоліки спірного товару матеріали справи не містять та не були надані учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18. 
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд першої інстанції цілком вірно виснував, що позивачем не було доведено, що передані за видатковою накладною №БП-1622 від 21.11.2024 у рамках виконання Договору ворота не відповідають вимогам щодо його якості, зокрема ТУ У 25.1-45162315-002:2024.
Також слід зауважити, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Правовідносини між позивачем та відповідачем, а також між позивачем та третьою особою виникли на підставі двох різних, не пов`язаних між собою двосторонніх договорів - Договору купівлі-продажу №99 від 03.06.2024 та Договору поставки №15/04 від 15.04.2024.
З огляду на зазначене, третя особа не позбавлення можливості та права щодо звернення до суду за захистом своїх прав з відповідними вимогами до свого контрагента.
З огляду на вказані обставини суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 у справі № 910/14740/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Сукача Дмитра Володимировича задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сукача Дмитра Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 у справі № 910/14740/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2026 у справі № 910/14740/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських