Справа № 932/10422/25 
Провадження № 1-кп/932/1248/25 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року           м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
Головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора    ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),
обвинуваченого    ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025041720000914 від 21.08.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець російської федерації Бірофельд, українця, громадянина України, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою:  АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Протягом тривалого часу ОСОБА_4 , маючи необхідні зв`язки з працівниками ТСЦ МВС, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи обізнаним у питаннях порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія з метою особистого збагачення, вирішив систематично одержувати неправомірну вигоду від мешканців міста Дніпра за позитивне складання практичних іспитів з навичок керування транспортним засобом, необхідного для отримання посвідчення водія.
Так, відповідно до вимог п.16 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, встановлено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.
До складення практичного іспиту допускається особа, яка успішно склала теоретичний іспит (у передбачених цим Положенням випадках) та пройшла відповідну підготовку з практичного керування транспортним засобом в акредитованому закладі.
Документами, що засвідчують підготовку і перепідготовку водіїв транспортних засобів, є:
- свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки за встановленою формою згідно з вимогами законодавства;
- свідоцтво про закінчення практичної підготовки за встановленою формою згідно з вимогами законодавства.
Згідно з п. 17 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 встановлено, що особи складають іспити, необхідні для одержання посвідчення водія, в територіальних сервісних центрах МВС незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. 
Для одержання посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії особа складає практичний іспит у будь-якому територіальному сервісному центрі МВС незалежно від того, в якому територіальному сервісному центрі МВС нею було складено теоретичний іспит, за умови наявності відомостей у Єдиному державному реєстрі МВС про успішне складення особою такого теоретичного іспиту, результати якого дійсні протягом одного року.
Теоретичний та практичний іспити приймаються уповноваженими працівниками територіальних сервісних центрів МВС, на яких згідно з посадовими обов`язками покладено функції з прийняття іспитів для отримання права керування транспортними засобами. 
Посвідчення водія видається після складення особою у територіальному сервісному центрі МВС іспитів.
Відповідно до п. 2 Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», затвердженої Наказом МВС від 07.12.2009 № 515, встановлено, що приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами, оформлення, видача, обмін, повернення, зберігання, анулювання та знищення посвідчення водія здійснюються в ТСЦ МВС незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування особи.
Згідно з п. 4 зазначеної Інструкції встановлено, що до складання теоретичного і практичного іспитів для отримання права керування транспортними засобами допускається особа: яка досягла віку, визначеного законодавством на право керування транспортними засобами відповідної категорії; пройшла медичний огляд у порядку, установленому законодавством; пройшла підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм у закладі з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв; подала в повному обсязі та з достовірними відомостями до ТСЦ МВС документи.
Відповідно до п. 8 Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», затвердженої Наказом МВС від 07.12.2009 № 515 - документами, що засвідчують підготовку і перепідготовку водіїв транспортних засобів, є:
- свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки за формою, установленою додатком 1 до Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 487, що внесене закладом до ЄДР МВС засобами єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;
- свідоцтво про закінчення практичної підготовки за формою, установленою додатком 2 до Порядку, що внесене закладом до ЄДР МВС засобами єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;
Персональний склад екзаменаторів ТСЦ МВС визначається наказом регіонального сервісного центру МВС (далі - РСЦ МВС).
Згідно з приміткою до ст. 369-2 КК України особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - державні службовці.
Отже, особи, які наказом включені до складу екзаменаторів ТСЦ МВС, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів, посадових інструкцій - є державними службовцями, а отже є особами, уповноваженими на виконання функцій держави.
26.03.2025 під час телефонної розмови ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допомогти йому успішно скласти практичний іспит з навичок керування транспортним засобом шляхом впливу на прийняття відповідного позитивного рішення працівником ТСЦ МВС. Окрім цього, ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди, для себе, повідомив останнього про необхідність надання йому неправомірної вигоди в розмірі 10 000 гривень за успішне складання практичного іспиту з навичок керування транспортним засобом, надавши номер банківської картки НОМЕР_1 , на яку ОСОБА_6 необхідно буде переказати вищевказану суму грошових коштів.
Надалі, ОСОБА_6 , будучи ознайомленим із пропозицією ОСОБА_4 , погодився на його протиправну вимогу, однак, розуміючи незаконність зазначених дій останнього та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_4 
01.05.2025 о 14 год 00 хв ОСОБА_4 , під час спілкування з ОСОБА_6 , який перебував у приміщенні будівлі ТСЦ №1242, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Праці, 16, після успішного складання ОСОБА_6 практичного іспиту з навичок керування транспортним засобом, повідомив про необхідність переказати на його банківську картку НОМЕР_1 , раніше обумовленої суми у розмірі 10 000 гривень. 
Того ж дня, 01.05.2025 ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, Шевченківський район, вул. Панікахи, 15, слідуючи вказівкам ОСОБА_4 , двома грошовими банківськими переказами, здійснив переказ на банківську картку НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 10 000 гривень, а ОСОБА_4 одержав 10 000 гривень, в якості неправомірної вигоди для себе, за вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави – адміністратора (екзаменатора) ТСЦ МВС для прийняття позитивного рішення про складання практичного іспиту ОСОБА_6 , для отримання права керування транспортним засобом за категорією «В».
Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Обвинувачений у судовому засіданні провину визнав, щиро розкаявся, із викладеними в обвинувальному акті обставинами погодився та пояснив суду, що 26.03.2025 до нього звернулись за допомогою щодо складання практичного іспиту для отримання посвідчення водія категорії «В» особа на прізвище « ОСОБА_7 » (її ім`я ОСОБА_4 не пам`ятає), на момент звернення ОСОБА_4 був офіційно непрацевлаштований. 01.05.2025 перебуваючи у приміщенні будівлі ТСЦ № 1242, розташованого за адресою: м. Дніпро, проспект Праці, 16, ОСОБА_4 , без вимагання неправомірної вигоди, повідомив номер своєї особистої банківської картки для переказу необхідної суми грошових коштів та необхідну суму неправомірної вигоди, а саме 10 000 (десять тисяч) гривень, особі на прізвище « ОСОБА_7 », задля забезпечення успішного складання іспиту, які пізніше ОСОБА_4 отримав двома транзакціями на свою банківську картку. Після цього, особу на прізвище « ОСОБА_7 » ОСОБА_4 більше не бачив. Також ОСОБА_4 показав, що після закінчення досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, яке беззастережно було підтримано усіма учасниками кримінального провадження, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок дослідження доказів визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, оголошено та досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, заходи забезпечення кримінального провадження та відомості про речові докази, надані стороною обвинувачення.
Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченого не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь про які характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності.
Cуд вважає доведеною винність обвинуваченого в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженої на виконання функцій держави.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму провини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання та характеру наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду в межах якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Оскільки Кримінальний кодекс України виключає можливість застосування статей 69, 75 КК України у разі вчинення корупційного кримінального правопорушення, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, тому суд не розглядає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням або призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією статті.
Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом встановлено не було.
Враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого обвинуваченим  ОСОБА_4  умисного кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, є діючим військовослужбовцем, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої виконання покарання ОСОБА_4 у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначення штрафу, на переконання суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, оскільки не буде перешкоджати військовій службі обвинуваченого та забезпечить можливість догляду за його дитиною.
Цивільнии? позов у кримінальному провадженні не заявлении?, потерпілі відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України. Оскільки мобільний телефон марки «Iphone» моделі «16 PRO Max», imei: НОМЕР_2 , з встановленою сім-карткою мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , був використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, суд на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосовує до нього спеціальну конфіскацію.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст.100, 349, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИЛА:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 08 липня 2025 року (справа № 211/6537/25; провадження № 1-кс/211/1287/25) – скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:
- мобільний телефон марки «Iphone» моделі «16 PRO Max», imei: НОМЕР_2 , з встановленою сім-карткою мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 - звернути у дохід держави, застосувавши спеціальну конфіскацію на підставі ст. 96-1, п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України:
- банківські картки: Приватбанк НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , Monobank НОМЕР_7 – повернути за належністю володільцеві;
- ноутбук марки Asus S\n N2N0CV03D54906D із зарядним пристроєм – повернути за належністю володільцеві;
- довіреність від гр. ОСОБА_8 на ОСОБА_9 - повернути за належністю володільцеві;
- роздрукований аркуш паперу А4 з паспортом на ім`я ОСОБА_10 - повернути за належністю володільцеві;
- флеш накопичувач у вигляді фотоапарату - повернути за належністю володільцеві;
- банківську картку Приватбанк НОМЕР_8 - повернути за належністю володільцеві;
- медичні довідки щодо придатності до керування на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - повернути за належністю володільцеві;
- виписку з медичної картки на ім`я ОСОБА_13 - повернути за належністю володільцеві.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та направляється обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя           ОСОБА_1