ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2434/26 Справа № 175/6686/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №175/6686/25 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Мотуз Олександра Володимировича до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мотуза Олександра Володимировича на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Воронкова Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 — адвокат Мотуз О.В. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 з 16 жовтня 1995 року по 08 березня 2024 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод». 
За час роботи на підприємстві позивач отримав хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст., (вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок в поєднанні з деформуючим артрозом ліктьових суглобів І ст. та дегенеративно дистрофічними змінами в кістках кистей); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН I-II ст. Вказані захворювання встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та ним же встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв?язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту (зокрема під час роботи по вирубуванню, зачищенню стального лиття, вирубуванню різними пневматичними інструментами, зубилом), виконання роботи в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії та локальної вібрації, концентрації на рівнях, яких перевищували гранично-дозволені. 
Вказує, що згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів (у ПрАТ «НКМ3» - 28 років, у тому числі у якості обрубувача - 19 років 08 місяців): локальна вібрація, яка передається на руки працюючого, еквівалентний коректований рівень якої складав (за віброприскоренням) 77-81 дБ, при ГДР = 76 дБ; пил фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 2 до 10% у максимально разових концентрація 6,1-10,7 мг/м3, при ГДК = 4 мг/м3, час дії протягом зміни - 36,5 % часу зміни.
Зазначає, що позивачу було первинно встановлено втрату працездатності у розмірі 50% та третю групу інвалідності. 
ОСОБА_1 має постійні скарги на стан свого здоров?я, змушений проходити лікування, відчуває біль у суглобах, шум в голові, підвищення артеріального тиску, прискорене серцебиття. 
Вказує, що моральна шкода, яка була заподіяна позивачу, полягає у психологічному дискомфорті, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. 
На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. 
Вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому заподіяної шкоди 245 000 грн, які просить стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 100 000 грн. без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Мотуз О.В., подав апеляційну скаргу в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, а саме в частині суми відшкодування моральної шкоди. 
Вважає рішення суду в цій частині таким, що не відповідає обставинам справи та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив моральні страждання позивача у зв`язку з чим дане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає зміненню судом апеляційної інстанції. 
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом не надано належної уваги тяжкості завданої позивачеві шкоди, оскільки 50% втрати професійної працездатності, свідчать про безповоротність втрати здоров`я та неможливість відновлення стану здоров`я до нормального, в наслідок чого ухвалений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача 
Вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи не було ретельно досліджено докази аби визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідав критеріям ст. 23 Цивільного кодексу України та був співмірним завданій позивачу шкоді, з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, внаслідок чого визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача. При ухваленні рішення судом першої інстанції не було наведено мотивів безпідставності заявленого позивачем розміру моральної шкоди, також у оскаржуваному рішенні суду не йшла мова про те, що зазначений позивачем розмір, а саме 245 000,00 гривень моральної компенсації є завищеним. 
Судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача, а отже, оскаржуване судове рішення слід змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу до розміру, який був заявлений позивачем у позовній заяві. 
Вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 245 000,00 грн. (двісті сорок п`ять тисяч ) грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. 
У зв`язку з чим просить апеляційний суд рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року - змінити, стягнувши з ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 245 000,00 грн. 

Представник відповідача ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» - адвокат Протиняк І.С. скориставшись своїм правом подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що доводи апелянта щодо невірного розрахунку моральної шкоди внаслідок неврахування судом першої інстанції незмінної втрати працездатності та неможливості відновлення стану здоров`я апелянта, спростовуються доказами, які наявні у матеріалах справи. 
Крім того, виходячи з фактичних обставин справи, заявлений апелянтом розмір моральної шкоди у сумі 245 000 грн., не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). 
Зауважує, що характер та обсяг фізичних страждань апелянта взагалі не було підтверджено доказами в розумінні ст.ст.76,78 ЦПК України. 
Вказує, що розмір заявленої апелянтом моральної шкоди у сумі 245 000 грн. є взагалі не обґрунтованим та неправомірним з огляду на існуючу практику Пленуму Верховного Суду України згідно постанови від 31 березня 1995 року N 4, оскільки позивачем у позовній заяві та в апеляційній скарзі не було підтверджено наявними доказами характер та обсяг фізичних страждань, психічних страждань, неможливості відновлення немайнових втрат. Крім того, задоволений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн. є взагалі завищеним з врахуванням винесених постанов Верховного Суду з аналогічних справ. 
У зв`язку з чим просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року у справі № 175/6686/25 - залишити без змін. 

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мотуз О.В. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 245 000 грн. 
Представник ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» - адвокат Протиняк І.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції, в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. - залишити без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 16 жовтня 1995 року по 08 березня 2024 року працював у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» та був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст.38 КЗпП України, що вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Як вбачається з Акту причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: вібраційна хвороба ІІ ст., (вегетосенсорна поліневропатія верхніх інцівок в поєднанні з деформуючим артрозом ліктьових суглобів І ст. та дегенеративно дистрофічними змінами в кістках кистей); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН I-II ст. Також вказано, що професійне захворювання виникло у зв?язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту, виконував роботи в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії та локальної вібрації, концентрації на рівні яких перевищували гранично-допустимі. 
Пунктом 18 зазначеного акту встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання є: тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів (у ПрАТ «НКМ3» - 28 років, у тому числі у якості обрубувача - 19 років 08 місяців): локальна вібрація, яка передається на руки працюючого, еквівалентний коректований рівень якої складав (за віброприскоренням) 77-81 дБ, при ГДР = 76 дБ; пил фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 2 до 10% у максимально разових концентрація 6,1-10,7 мг/м3, при ГДК = 4 мг/м3, час дії протягом зміни - 36,5 % часу зміни. Встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці.
З медичного висновку №576 від 31 березня 2022 року лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання видно, що захворювання ОСОБА_1 професійні. Протипоказана робота в умовах впливу вібрації, пилу, токсичних та подразнюючих речовин.
Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії ААА №150023 від 06 березня 2024 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% з 12 лютого 2024 року до 01 квітня 2026 року.
ОСОБА_1 з 12 лютого 2024 року встановлено третю групу інвалідності внаслідок проф. захворювання, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №863304 від 06 березня 2024 року.
З виписок з медичної карти стаціонарного хворого від 27 грудня 2024 року та від 18 квітня 2025 року видно, що ОСОБА_1 проходив лікування у терапевтичному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» з приводу скарг: ниючий біль в руках, ліктьових суглобах, біль, посилена слабкість в кистях, зяб кість, біль в хребті, шийному відділі, шум в голові.
ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» отримав від ТУ Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, що підтверджується копіями відповідних дозволів.
ОСОБА_1 відмовився пройти перепідготовку по професії або обрати іншу роботу, що вбачається з відповідного акту від 26 листопада 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такій частині, враховуючи необхідність для позивача у постійному лікуванні та реабілітації, наявності вимушених змін у його житті в зв`язку з професійним захворюванням.
З урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності 50%, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 грн., що на переконання суду, відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену втратою позивачем здоров`я на виробництві.
Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди, та містить доводи щодо оподаткування сум стягнутої моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди життю та здоров`ю на виробництві.
Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
У ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.
Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.
Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.
Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.
При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).
Нормою ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
В даному випадку травмування в результаті нещасного випадку пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними і допустимими, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія серії ААА № 150023 від 06.03.2024 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 50% з 12 лютого 2024 року до 01 квітня 2026 року.
ОСОБА_1 з 12 лютого 2024 року встановлено третю групу інвалідності внаслідок проф. захворювання, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 863304 від 06 березня 2024 року.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.
Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і відповідач повинен її відшкодувати, і дана обставина не заперечується відповідачем.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, та взято до уваги конкретні обставини по справі, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням інших, встановлених судом обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності (у розмірі 50%), стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для організації свого життя.
Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 197/42/20.
Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи позивача, що судом першої інстанції при розгляді справи не було ретельно досліджено докази аби визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідав критеріям ст.23 Цивільного кодексу України та те, що у оскаржуваному рішенні суду не йшла мова про зазначений позивачем розмір, а саме 245 000 гривень моральної компенсації - є завищеним, колегією суддів не приймаються, оскільки положеннями ЦК України не встановлено ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням встановлених судом фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мотуза Олександра Володимировича – залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 13.02.2026 року

Головуючий суддя      О.В.Агєєв