461/2501/25
1-кп/461/201/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.04.2026  м.Львів 
Галицький районний суд м. Львова
у складі головуючого судді     ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
прокурора       ОСОБА_4 ,      
обвинуваченої        ОСОБА_5 ,
захисників        ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 12024140000000686 від 27.06.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, українки, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 вересня 2024 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді штрафу,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Рух справи у суді.

31.03.2025 року до Галицького районного суду м. Львова на розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024140000000686 від 27.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч.1 ст. 366 КК України.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.08.2025 року було задоволено клопотання захисника про звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України із закриттям кримінального провадження №12024140000000686 від 27.06.2024 у цій частині у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.11.2025 року апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 було задоволено та скасовано ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.08.2025 року про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_5 . Призначено новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст. 366 КК України в суді першої інстанції. 
На виконання ухвали Львівського апеляційного суду, канцелярією Галицького районного суду м. Львова кримінальне провадження № 12024140000000686 від 27.06.2024 року в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст. 366 КК України було передано на автоматизований розподіл для визначення нового складу суду, що підтверджується копією протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 року.
Формулювання обвинувачення.
ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, 08.11.2024, приблизно о 20:03 год., отримала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в загальній сумі 5000 доларів США для себе за здійснення впливу на членів лікарсько-консультативних комісій та подальше прийняття посадовими особами медико – соціальної експертизи, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про призначення групи інвалідності ОСОБА_9 . 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
У відповідності до п. 3 постанови Кабінету міністрів України від 03.12.2009 №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідно до п. 4 вказаної постанови медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі — комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при ІНФОРМАЦІЯ_5 , управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Згідно п. 5 комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.
У відповідності до п. 6 висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.
Згідно п. 11 Міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Так, в жовтні 2024 року (точний час органом досудового розслідування не встановлено), але не пізніше 19 жовтня 2024 року в ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на отримання від ОСОБА_9 неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на членів лікарсько – консультативних комісій та подальше прийняття посадовими особами медико – соціальної експертизи, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про призначення групи інвалідності ОСОБА_9 .
З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_5 , 24 жовтня 2024 року, перебуваючи в на території авто заправного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що за адресою: АДРЕСА_2 , під час зустрічі з ОСОБА_9 повідомила останньому що для призначення ОСОБА_9 групи інвалідності необхідно надати їй грошові кошти в сумі 6000 - 7000 доларів США, в якості неправомірної вигоди для неї за здійснення впливу на членів лікарсько-консультативних комісій та подальше прийняття посадовими центру медико – соціальної експертизи, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про призначення групи інвалідності ОСОБА_9 . 
В подальшому, ОСОБА_5 , 05.11.2024., в ході телефонної розмови, висловила вимогу ОСОБА_9 про необхідність надання їй грошових коштів в сумі 5000 доларів США, в якості першої частини неправомірної вигоди для неї за здійснення впливу на членів лікарсько-консультативних комісій та подальше прийняття посадовими центру медико – соціальної експертизи, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про призначення групи інвалідності ОСОБА_9 та про те, що за інших умов останній не зможе її отримати. ОСОБА_9 в свою чергу розуміючи, що без надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 , не зможе отримати групу інвалідності, будучи поставленим ОСОБА_5 в такі умови, за яких він був вимушений надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, погодився на протиправну вимогу ОСОБА_5 .
Після того, 08.11.2024 близько 19:55 год, ОСОБА_5 , перебуваючи на території авто заправного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що за адресою: АДРЕСА_2 , згідно попередньої домовленості зустрілась з ОСОБА_9 та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливим мотивом, приблизно о 20:03 год. отримала від нього першу частину неправомірної вигоди в сумі 5000 доларів США (що згідно курсу НБУ становить 206 794, 5 гривень) за здійснення нею впливу на прийняття посадовими особами обласного центру медико – соціальної експертизи, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про призначення групи інвалідності ОСОБА_9 .

В ході судового провадження судом було створено необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що усі докази були досліджені судом безпосередньо в присутності учасників процесу, а кожен з учасників процесу мав можливість скористатись правом на подачу доказів суду, висловитись щодо допустимості та належності кожного доказу окремо та заявити відповідні клопотання суду. 

Обвинувачена ОСОБА_5 , під час судового розгляду, вину у вчиненні вказаного злочину, інкримінованого їй стороною обвинувачення, категорично заперечила та надала наступні пояснення. 
Так, її знайомий ОСОБА_10 попросив допомогти ОСОБА_9 , у якого начебто було таке ж саме захворювання з ногами як і у неї. Вказане прохання вона сприйняла як необхідність надати ОСОБА_9 консультацію з приводу правильності лікування аналогічного з нею діагнозу хвороби.
ОСОБА_9 , з її слів, неочікувано приїхав і сказав, що «в нього такі ж ноги і чи можна зробити інвалідність, щоб отримати бойові». При цьому, він показав їй свою медичну карту, останні сторінки якої вона сфотографувала, щоб потім підшукати для нього відповідну інформацію в мережі Інтернет для його лікування та надати ОСОБА_9 . Зауважила, що останній неодноразово питався «чи потрібно йому лягати в лікарню», на що вона йому ствердно відповіла. Також зазначила ОСОБА_9 що все треба починати з сімейного лікаря.
ОСОБА_9 сказав, що знає вартість такої консультації, а саме, - п`ять тисяч доларів і він готовий їй «подякувати». Вона погодилася, не дивлячись на відсутність медичної освіти, вирішивши самостійно знайти інформацію в мережі Інтернет.
В подальшому, ОСОБА_9 зателефонував та сказав що привезе додаткові документи та готовий почекати поки вона звільниться.
Коли вони зустрілися на заправці, він почав розмову про МСЕК, але вона йому зазначила, що у нього відсутні необхідні медичні документи. Однак, він поклав невідомий пакет у її сумку, після цього до неї підійшла велика кількість працівників поліції. Вона припустила, що ОСОБА_9 «підкинув їй наркотики» і викинула пакунок за огорожу.
Під час телефонних розмов та зустрічей, які ініціював ОСОБА_9 , вона не погрожувала останньому та не вимагала грошей. П`ять тисяч доларів, які їй передав ОСОБА_9 , були їй подякою за консультацію про лікування ідентичної з ОСОБА_9 хвороби.
На думку обвинуваченої, дії ОСОБА_9 під час трьох зустрічей, були провокацією злочину.

Невизнання ОСОБА_5 винуватості у зловживанні впливом, суд розцінює як обраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- даними, які містяться у заяві ОСОБА_9 від 06.11.2024 року, у якій останній просив прийняти міри до ОСОБА_5 , яка вимагала у нього грошові кошти за вплив на МСЕК у встановленні йому групи інвалідності та виготовленні необхідних медичних документів;

-  під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав покази, що є військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 . Після поранення у війні з російською федерацією він двічі проходив МСЕК, однак, йому була встановлена лише втрата працездатності без визначення групи інвалідності. Він вважав це несправедливим, так як таке рішення не відповідає його реальному стану здоров`я, а відтак він шукав можливість проконсультуватися та змінити це.
Його знайомий ОСОБА_10 сказав йому, що обвинувачена ОСОБА_5 знає когось зі складу МСЕК та надав її телефон. В якості кого працювала обвинувачена, йому було не відомо.
Під час першої зустрічі обвинувачена зазначила, що може повпливати на МСЕК для встановлення йому 3 групи інвалідності. Вартість такої послуги буде коштувати до 10 тисяч доларів США, що для нього було несподівано. Він розраховував отримати консультацію щодо достатності його документів для призначення групи інвалідності, копії яких їй передав та послідовності його подальших дій, за певну невелику грошову суму. Почувши про необхідність надання неправомірної винагороди у такій великій сумі, - він вирішив повідомити про це органи поліції. В подальшому, після зауваження свідка про відсутність у нього такої суми грошей, обвинувачена ОСОБА_5 суттєво зменшила суму – «дайте 5 тисяч доларів». На його думку, вона його пожаліла.
Переглянувши надані документи, обвинувачена сказала йому, що недостатньо медичних виписок і слід привезти їй всі медичні документи.
Підтвердив, що він співпрацював з органами поліції, попередньо отримавши кошти, передав їх на заправці обвинуваченій під час другої зустрічі, підписував всі необхідні процесуальні документи разом з понятими та надавав покази.
Зауважив, що ОСОБА_5 йому не погрожувала, однак зазначала, що якщо він не вирішить це питання через неї, то «не вирішить взагалі». Після отримання грошових коштів у сумі 5000 доларів США, обвинувачена ОСОБА_5 сказала свідку «потім донесеш ще»;

- даними протоколу за результатами виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів від 08.11.2024 року (з додатком), відповідно до якого старшим оперуповноваженим в ОВС УСР у Львівській області ДСР НП України майором поліції ОСОБА_11 , в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань зa №12024140000001123 від 06.11.2024(в подальшому об`єднаному з кримінальним провадженням № 12024140000000686 від 27.06.2024 року), за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, на підставі постанови прокурора заступника начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 № 09/2/1-3255т від 08.11.2024, у період часу з 12:00 год. до 13:30 год. в порядку ст. 41, 252 КПК, з дотриманням вимог ст. 273 КПК України, забезпечено виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів, а саме: несправжніх друкованих грошових купюр номіналом по 100 (сто) доларів США кожна, в кількості 50 (п`ятдесяти) штук на загальну суму 5000 (п`ять тисяч) доларів США. Друк несправжніх грошових купюр відбувався із зняттям копій з однієї купюри номіналом 100 (сто) доларів США із використанням кольорового принтера, наступної серії та номеру:
- купюра номіналом 100 (сто) доларів США серія МЛ №48374227A
В судовому засіданні учасниками провадження були оглянуті речові докази купюри номіналом по 100 (сто) доларів США кожна, в кількості 50 (п`ятдесяти) штук, на загальну суму 5000 (п`ять тисяч) доларів США;

- даними протоколу огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних засобів від 08.11.2024 року, відповідно до якого старший оперуповноважений в ОВС УСР у Львівській області ДСР НП України майор поліції ОСОБА_11 оглянув несправжні імітаційні засоби (грошові кошти) в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, які виготовлено за допомогою спеціального технічного засобу. Оглянуті несправжні імітаційні засоби (грошові кошти) в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США - купюрою номіналом по 100 (сто) доларів США в загальній кількості 50 (п`ятдесят) штук, яка має наступну серію та номер:
- купюра номіналом 100 (сто) доларів США – МА 48374227 А.
Зазначені несправжні імітаційні засоби (грошові кошти), після їх огляду та ідентифікації передано ОСОБА_9 для подальшого використання їх під час проведення заходів з підтвердження фактичних даних про отримання неправомірної вигоди ОСОБА_5 ;

- даними протоколу огляду місця події від 08.11.2024 року(з додатком), відповідно до якого предметом огляду була земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . На землі на відстані 60 см. від сіткового забору виявлено поліетиленовий пакет всередині якого знаходяться купюри номіналом по 100 доларів США у кількості 50 штук на загальну суму 5000 з серією МА48374227А на кожній. Вказані купюри поміщено до спецпакету. 
До протоколу долучена заява адміністратора ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_7 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з добровільною згодою на проведення огляду працівниками поліції території біля ресторану;

- даними протоколу огляду предметів від 14.11.2024 року(з фототаблицями), відповідно до якого об`єктом проведення даного огляду являється спецпакет НПУ WAR 1329440 з характеризуючими написами на ньому, вміст якого становить мобільний термінал марки «Iphone 11 PRO МАХ». На момент огляду вищевказаний мобільний термінал знаходиться у зеленому пластиковому чохлі, на екрані та на задній кришці даного пристрою наявні потертості.
При натисканні піктограми програми «Налаштування» розгортається інтерфейс програми. У розділі «Загальне» та в подальшому при переході в розділ «Про пристрій» міститься характеризуюча інформація вказаного мобільного терміналу, а саме «Назва моделі Iphone 11 PRO MAX», «IMEЙ – 35 389310 091178 4» та «ІМЕ12 -35 389310 101869 6».
При натисканні піктограми програми «Signal» розгортається інтерфейс програми. У розділі «Переписки» розташовані переписки з користовачами програми «Signal». При огляді вищевказаних переписок (діалогів) було виявлено переписку, яка датована з 24 жовтня 2024 до 08 листопада 2024 року з особою на імя « ОСОБА_13 »;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що була понятою при проведенні огляду місця події. Зазначила, що у той день, вона з подругою йшли в гості, коли їх зупинили працівники поліції та попросили бути понятими при проведення слідчих дій, на що вони погодились. Свідок пояснила, що в ході слідчих дій вона бачила, як невідомий чоловік передавав обвинуваченій згорток з грошима. При цьому, коли працівники поліції підійшли до ОСОБА_5 та попросили показати що у неї в сумці, - остання викинула отриманий згорток за огорожу (сітку). В подальшому, коли цей згорток знайшли, у ньому виявили гроші. Повідомила, що працівники поліції склали декілька протоколів, які їй зачитали вголос і вона їх підписала без зауважень; 
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка повідомила, що дійсно разом з ОСОБА_14 вони були понятими при проведенні слідчих дій. Вказала, що бачила, як чоловік передавав жінці згорток, який остання з сумки в подальшому викинула за сітку. Усі учасники слідчої дії допомагали поліцейським відшукати вказаний згорток на території готельного комплексу у вечірній час доби. Коли останній знайшли, понятим показали, що у ньому були гроші і зачитали їх номери. Обвинувачену ОСОБА_5 до моменту проведення слідчих дій вона раніше не бачила. Протоколи слідчих дій були нею підписані; 

- даними протоколів (містять ідентичний зміст розмов обвинуваченої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 ):
1) за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо,-відеоконтролю особи ОСОБА_5 від 28.11.2024 року(з 19 год 58 хв до 20 год 03 хв);
2)  за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо,-відеоконтролю особи ОСОБА_9 від 28.11.2024 року(з 19 год 58 хв до 20 год 03 хв);
3) за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіоконтролю особи ОСОБА_5 від 28.11.2024 року(початок 16 год 06 хв, з 19 год 57 хв);
4) за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіоконтролю особи ОСОБА_9 від 28.11.2024 року(початок 16 год 06 хв, з 19 год 57 хв);
5) за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину від 28.11.2024 року(з 19 год 58 хв по 20 год 03 хв);
« 08.11.2024 19:58:09 год.:

ОСОБА_16 аж двадцять першого числа колись було.
Л - Ні, сьогодні, перенесли, всьо поперериносили.
М – Ааа.
Л — Сьогодні празник в Сихові і ми, якраз ксьонз ше прийшов, імость прийшла і
ти дзвониш, ну всьо срачка.
М Всьо накупу.
JI - Я кажу давай на завтра ти кажеш я на завтра не можу я на нині.
М - Та бо я завтра в Трускавець маю їхати.
Л- Ага.
М - Так шо воно якось не получається в мене.
ОСОБА_17 шо там?
М - Ну, короче всьо ок.
Л - Так.
М - Єдине шо, шо я хотів запитати мені лікарняний треба буде відкривати?
Л - Нє.
М - Вопше тіпа, ні скерувань якихось не брати.
Л - А ти шо ти будеш, иии ти зараз будеш працювати на тій роботі, якій ти працюєш.
М - Ну, да.
ОСОБА_17 , значить коли будуть робили тобі ті виписки я тобі буду говорити.
М - Тіпа брати лікарняний.
Л - Та, та. Якщо вона тебе буде на денний стаціонар класти
М - Бо мені треба буде тіпа скерування брати.
ОСОБА_18 як на денний стаціонар буде класти, тобі не треба буде брати.
М - Угу.
Л - Розумієш ми подивимося, ти хотів би брати там лікарняний?
М - Ну тіпа я як військовослужбовець мушу брати лікарняний.
Л – Ну то ясно, то державна служба.
М – Ну, да тіпа.
Л – Якщо ти будеш на денному стаціонарі ти можеш не брати, дивлячись як вони тобі ці виписки будуть робили, ти скажи ти хочеш йти на ці лікарняні чи нє.
М - Я не можу не йти на ті лікарняні.
Л - Якщо денний стаціонар ти можеш не йти. Денний стаціонар ти не сниш там, ти просто прийняв процедури і пішов.
М - Поняв. Поняв просто направлення тоді від частини взяти, щоб потім лишніх питань не було.
Л - Та, та, та і  

ОСОБА_19 як хто лягає.
М - Поняв.
Л - А ти сьогодні дзвониш ОСОБА_10 коло мене сидить.
М - Та я поняв вже.
Л - Бо в нас празник, в ОСОБА_20 короні священники сиділи.
М - Угу.
Л -1 ми їхали якраз розраховуватися, він сидить карти грає, в мене в хаті на тапчані, і тут ти дзвониш, я не мала як говорити.
М - Шо п`яний чи шо.
Л – Нє, не був п`яний, поїхав в село, в Тернопіль поїхав з мамою до бабці.
М –  
ОСОБА_21 , та давай кажи запускаєм, це є нормальна явище.
М - Окей, ми запускаєм то коли на МСЕК треба буде плюс мінус.
Л – МСЕК то вже, я думаю коли ми будем запускали то МСЕКу вже не буде, якщо буде так як вони сьогодні говорять, то вже буде всьо через комп`ютер робитися.
М - Tiпa виписки і піздєц.
Л - Та будуть виписки, будем документи заносили  

ОСОБА_22 документи заносили в комп`ютер, ну то будем бачити як буде, нині то ми так думаєм що ТО так буде.
М - Угу.
ОСОБА_23 , то буде не зле, то буде ліпше ніж так як все. Бо той МСЕК то є вся тягучка від того  

ОСОБА_24 – Бо вони тягнуть. Грошей треба, всьо треба, всьо зле, розумієш.
М – Бо я за шо переживаю, якщо ну типу, ну блять як би я ну ш на службі і ти на той МСЕК, щоб мене там не запитали звідки я ті довідки намалював, ну самі розумієте за шо я говорю.
ОСОБА_25 документи на ІНФОРМАЦІЯ_8 буде подавати лікар, яка тебе веде.
М - Угу.
ОСОБА_26 то взагалі, то лікар доповідає на МСЕК за твою хворобу, а не ти.
М - Там є на МСЕКу моє ВЛК, мої старі виписки.
Л - Ну.
М І ше плюс вона нові додає і всьо.
Л - Так, звичайно.
М - Угу.
ОСОБА_27 .

ОСОБА_28 так треба робити шось або не робити.
М Та, нє нелюбому робити.
Л - Та люди роблять всякі чудеса аби якусь копійку видерти.
М - Короче шо я Вам даю п`ять.
Л - Та. Ти мені даєш п`ять, я думаю може я впишуся, тоді мені даси ше за роботу ше штуку. Розумієш, я то всьо закручу і тоді тобі скажу, добре. Всьо не переживай. Але ті документи дай мені.
ОСОБА_29 зараз вони в машині мають бути. Тримайте.
20:01:50 М передає грошові кошти Л в сумі 5000 доларів США.
Л - Ти маєш ті документи?
М - Зараз я подивлюся. Я би мав їх мати, я їх забрав...
Л - Мені знаєш шо треба дати, виписки  
ОСОБА_30 виписку Вам тіпа дати?
Л - Нє, виписки. Просто одні виписки, в тебе є якісь там виписки. Ми тоді дивилися, в тебе були...
20:02:05 год:
Л ставить грошові кошти в сумі 5000 доларів США собі в сумку.
М – Та але Ви казали шо вони є старі.
Л - Вони є старі, але нехай вони будуть. То шо вони старі то нічо, а ти не маєш тих документів?
М - ...
Л - То коли ти їх привезеш?
М - Або в суботу вечером, або в неділю зранку.
Л - Я робила копії з тих документів.
М - Ви робили копії чи ні?
Л - Так, звичайно.
М - А ну, то всьо якщо є копії.
Л – Але я, може я де всього не поробила, я там робила копії.
М - Я всьо Вам давав. Всі свої виписки я Вам давав.
Л - Та.
М - Довідки про безпосередню участь, акти обставини там, висновок ВЛК і обстеження.
Л – Одним словом я подивлюся, я тобі скажу.
М – Короче скажете, якщо щось я донесу.
Л – Та, та, та. Та взяв би ту пачку тай би приніс, я б собі вибрала то шо мені треба.
М - Добре. Там п`ять короче і скажете шо за роботу там.
Л – Добре, добре.
М - Всьо тоді на зв`язку.
Л – Я тобі наберу скажу тобі за ті документи.
ОСОБА_31 , добре.
20:03:03 год. М і Л розійшлись».

В протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-контролю особи та контролю за вчиненням злочину містяться аналогічні вищезазначені відомості. Окрім того, в зазначених протоколах зафіксовано також додаткову розмову наступного змісту: 
« 08.11.2024 16:06 год.:

ОСОБА_32 , доброго дня.
ОСОБА_33 , дай Боже.
М- Дивіться шо, я закінчую в шостій годині.
Л-Так.
М- Де будем зустрічатися?
Л-Та де небудь зустрінемся, Боже, яка різниця, виїдите то наберете, я Вам скажу, я буду з коліжанкою.
М - Я поняв, окей.
Л - Бо він їде в село, бо зараз він шеб тут є.
М - Я там всьо шо Ви казали взяв там документи, ну кароче і ту пітьорку тоже.
Л - Добре, добре, давайте, давайте.
М - Всьо на зв`язку тоді.
Л – Давайте».

- даними відтворених в судовому засіданні аудіо-відео файлів, які повністю відображають зміст розмов зазначених у протоколах, як джерелах доказів. 

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950) зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Аналізуючи усі докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен доказ є належним, допустимим та достовірним і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Так,оцінюючи покази свідка ОСОБА_9 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, надані останнім безпосередньо у судовому засіданні. Підстав для обмови обвинуваченої встановлено не було. Процесуальні документи, якими оформлені слідчі дії за його участі, та містяться в матеріалах кримінального провадження, - відповідають вимогам закону. Про відсутність примусу з боку правоохоронних органів на участь ОСОБА_9 у співпраці свідчить й упевнена та невимушена поведінка останнього під час НСРД. Надані покази про фактичні обставини події злочину повністю співпадають з дослідженими у судовому засіданні протоколами та відеозаписами подій. 

Аналізуючи покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які приймали участь у якості понятих у кримінальному провадженні, суд вважає їх свідчення послідовними, логічними та такими, що повністю узгоджуються між собою.
Покази свідків, зазначені вище, не являються єдиною або вирішальною підставою для засудження обвинуваченої, а сприймаються судом у сукупності з іншими доказами. Надані стороною обвинувачення письмові документи, речові докази, в сукупності з показами вказаних свідків доводять обставини, зазначені у обвинувальному акті.

Суд також детально проаналізував надані стороною обвинувачення процесуальні документи й констатує дотримання правоохоронними органами процесуального порядку проведення огляду місця події, дотримання правил статей 223, 233, 237 КПК, складення протоколів у точній відповідності до вимог кримінального процесуального закону та підписання їх усіма особами, присутніми під час процесуальної дії, без зазначення будь-яких зауважень. Слідчий роз`яснив учасникам їхні права та обов`язки, про що вказано в протоколах і що засвідчили підписами учасники цих слідчих дій. Відтак, суд визнає безпідставними доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу від 08 листопада 2024 року за результатами огляду місця події, в ході якого було вилучено імітовані грошові кошти в іноземній валюті, передані як неправомірна вигода. 
Судом достовірно встановлено, що обвинувачена в момент передачі коштів чітко усвідомлювала за що отримує неправомірну вигоду і що їй передаються не ідентифікаційні гроші, а справжні. На підтвердження зазначеного свідчить той факт, що остання зрозумівши, що її злочинні дії були викриті працівниками поліції, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, витягла пакет з грошима зі своєї сумки та викинула його за огорожу.
Зазначене підтверджується також відомостями, які містяться у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.11.2024 року(з додатком), де відображено, що в ході проведення даної слідчої дії обвинувачена ОСОБА_5 зі своєї сумки викинула грошові кошти, які знаходились в поліетиленовому пакеті. Про цей факт суду також повідомили безпосередньо в судовому засіданні і свідки у кримінальному провадженні.

В ході судового розгляду, судом було безпосередньо досліджені відеозаписи, які містяться на технічних носіях інформації micro-sd, та які є додатками до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.11.2024 року, протоколу огляду місця події від 08.11.2024 року, протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії –аудіо, -відеоконтроль особи від 28.11.2024 року, протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії – контроль за вчиненням злочину від 28.11.2024 року. Дані відеофайлів повністю підтверджують зазначене у відповідних протоколах, як джерелах доказів та підтверджують обставини, викладені у обвинувальному акті і узгоджуються з показами свідків у кримінальному провадженні. Зміст розмов обвинуваченої зі свідком ОСОБА_9 підтверджує протиправність її діянь, які стороною обвинувачення кваліфікуються як кримінально караний злочин. 
Крім того, судом були досліджені та проаналізовані наступні процесуальні документи.
Відповідно до постанови про залучення особи до проведення слідчих дій у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , прож. АДРЕСА_4 , з метою отримання під час досудового розслідування відомостей, які мають значення для досудового розслідування кримінального правопорушення було залучено до проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 12024140000000686 від 27.06.2024 року за ознаками кримінально правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України. Згідно з протоколом від 06.11.2024 року ОСОБА_9 було попереджено про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування та роз`яснено права особи, залученої до проведення слідчих дій, зокрема з положеннями ст. 222 КПК України та ст. 387 КК України. Відповідно до письмової згоди на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення негласних слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_9 підтвердив дійсність своїх намірів до його залучення до проведення слідчих дій у кримінальному провадженні.
Відповідно до ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 07.11.2024 року було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_9 терміном на 60 днів, починаючи з 07.11.2024 року, а саме: аудіо-, відеоконтроль особи, а саме ОСОБА_34 ; зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, а саме, з абонентського номеру мобільного оператора НОМЕР_2 ; установлення місцезнаходження радіообладнання (радіоелектронного засобу), який використовується із абонентським номером мобільного оператора НОМЕР_2 ; візуальне спостереження за особою, а саме за ОСОБА_9 , з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження. 
Відповідно до ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 07.11.2024 року було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_5 , терміном на 60 днів, починаючи з 07.11.2024 року, а саме: аудіо-, відеоконтроль особи, а саме ОСОБА_5 ; зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, а саме з абонентського номеру мобільного оператора НОМЕР_3 ; установлення місцезнаходження радіообладнання (радіоелектронного засобу), який використовується із абонентським номером мобільного оператора НОМЕР_3 ; візуальне спостереження за особою, а саме за ОСОБА_5 з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження. 
Згідно з постановою заступника начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національно поліцією України ОСОБА_35 про проведення контролю за вчиненням злочину від 08.11.2024 року, для отримання доказів злочинної діяльності та повного викриття схеми, пов`язаної із впливом ОСОБА_5 на прийняття посадовими особами МСЕК рішення згідно якого ОСОБА_9 отримає групу інвалідності, що створить підстави для звільнення із військової служби та в подальшому отримання останнім відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, встановлення вини учасників протиправної діяльності, постановлено здійснити контроль за вчиненням злочину шляхом проведення спеціального слідчого експерименту, а саме передачі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 грошових коштів в сумі 5 000 доларів США (імітаційні грошові кошти); доручено співробітникам УСР у Львівській області ДСР НП України виготовлення несправжніх (імітаційних) коштів у сумі 5000 доларів США.
До проведення негласної слідчої (розшукової) дії був залучений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на умовах конфіденційного співробітництва.
Отже, суд приходить до висновку, що підтверджені підстави проведення негласних слідчих (розшукових) дій і дотриманий порядок оформлення отриманих результатів. 

Оцінюючи позицію обвинуваченої щодо невинуватості, суд вважає її суперечливою та такою, що повністю спростовується доказами, наданими прокурором. З дослідженого у судовому засіданні відеозапису затримання ОСОБА_5 вбачається, що після того як працівник поліції представився ОСОБА_5 , вона пояснює подію, яка відбувається тим, що ОСОБА_9 винен їй гроші за машину: «позичив 25 тисяч доларів і не віддав, а натомість підставив», «за мої гроші купив собі машину». Аналогічне зазначене і в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 листопада 2024 року. 
В судовому засіданні обвинувачена повідомила, що хотіла проконсультувати свідка ОСОБА_9 з приводу хвороби, якою також хворіє, оскільки вони є ідентичними. Логічно пояснити отримання 5000 доларів США за таку консультацію з використанням мережі Інтернет обвинувачена не змогла.
Натомість, аналіз змісту розмов обвинуваченої зі свідком ОСОБА_9 , зафіксованих у відповідних протоколах, свідчить, що ОСОБА_36 підтверджує, що раніше переглянула медичні документи свідка, консультує останнього з приводу відкриття лікарняних, перебування на денному стаціонарі, отримання скерувань лікаря, виготовлення виписок, довідок. При цьому, вона чітко йому зазначає «...грошей треба, всьо зле, розумієш…». ОСОБА_9 переживає, що йому «…йти на той МСЕК, щоб там не запитали звідки я ті довідки намалював…». На що ОСОБА_36 йому відповідає, що «твої документи на МСЕК буде подавати лікар, яка тебе веде…», «…лікар доповідає на МСЕК за твою хворобу, а не ти…», «…та люди роблять всякі чудеса аби якусь копійку видерти…», « ти мені даєш п`ять, я думаю може я впишуся, тоді мені даси ше за роботу ше штуку. Розумієш, я то всьо закручу і тоді тобі скажу, добре. Всьо не переживай. Але ті документи дай мені…». Отже, обвинувачена чітко зазначає ОСОБА_9 грошову суму, яку їй потрібно передати, при цьому виокремлює грошову суму яку вона має намір передати невстановленим особам та за свою роботу, а не за консультацію з приводу лікування хвороби. Отже, суд констатує, що під час розмови з ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_5 висловлює прохання надати їй спочатку частину неправомірної вигоди, а в подальшому принести ще, виокремлюючи вартість своїх послуг. При цьому, ОСОБА_9 у своїх показах, які суд визнав достовірними, вказав що спочатку обвинувачена зазначала більший розмір неправомірної вигоди, а потім його зменшила без пояснень.
Сукупність доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні свідчить, що ними у сукупності підтверджуються такі обставини:
- умисел ОСОБА_5 на одержання від ОСОБА_9 неправомірної вигоди за здійснення впливу на членів лікарсько-консультативних комісій та подальше прийняття посадовими особами медико-соціальної експертизи рішення про призначення групи інвалідності останньому та її корисливий мотив;
- активність ОСОБА_5 і усвідомленість дій щодо реалізації її умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, що спростовує наявність провокації, на яку посилалася обвинувачена, про що більш детально буде зазначено у вироку;
- одержання ОСОБА_5 , 08.11.2024, у вечірній час доби, на території автозаправного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що за адресою: АДРЕСА_2 , першої частини неправомірної вигоди в сумі 5000 доларів США (що згідно курсу НБУ становить 206 794, 5 гривень) за здійснення нею впливу на прийняття посадовими особами обласного центру медико – соціальної експертизи, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про призначення групи інвалідності ОСОБА_9 .

Розгляд клопотання сторони захисту.
Зважаючи на численність заявлених у ході судового розгляду усних та письмових клопотань сторони захисту про недопустимість всіх зібраних у цьому кримінальному провадженні доказів з найрізноманітніших підстав, у цьому розділі суд надаватиме їм узагальнену оцінку, що відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява № 4909/04, пункт 58), «Трофимчук проти України» від 28 жовтня 2010 року (заява № 4241/03, пункт 54) роз`яснено пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод так, що обов`язок суду обґрунтувати своє рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент, проте, суд повинен продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Міра ж, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитись залежно від характеру рішення, забезпечуючи при цьому можливість публічного контролю здійснення правосуддя.
Щодо недопустимості протоколу затримання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд вважає зазначити наступне. Сам протокол затримання не є доказом вчинення злочину, а лише фіксацією набуття особою ОСОБА_5 статусу затриманої особи, відтак клопотання сторони захисту є необґрунтованим.

Щодо визнання недопустимими доказами носіїв пам`яті Micro-SD.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).
Як вбачається із постанови про визнання речовими доказами носії пам`яті Micro-SD в ній відсутні.
Здійснення запису процесуальних дій на технічні носії пам`яті Micro-SD є формою фіксування кримінального провадження та додатком до відповідного протоколу(ст.ст.103-105 КПК України).
Оцінка протоколам і додаткам до них, які містяться у матеріалах кримінального провадження, та які на думку сторони захисту є недопустимими доказами, - суд надає нижче.

Щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року.

Нормами ст. 273 КПК України передбачено, що  за рішенням керівника органу досудового розслідування, прокурора під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути використані заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби. З цією метою допускається виготовлення та використання спеціально виготовлених речей і документів, створення та використання спеціально утворених підприємств, установ, організацій. Використання заздалегідь ідентифікованих або несправжніх (імітаційних) засобів з іншою метою забороняється.
Виготовлення, утворення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення конкретних негласних слідчих дій оформлюється відповідним протоколом, який і був складений 08 листопада 2024 року старшим оперуповноваженим в ОВС УСР у Львівській області ДСР НП України майором поліції ОСОБА_11 .
Під час допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомили, що протокол огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року у якості понятих вони не підписували. 
Верховний Суд у свої рішеннях неодноразово зазначав, що порушення порядку отримання доказів, передбаченого ст. 86 КПК, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами, встановленими главою 4 § 1 КПК та іншими нормами КПК, в яких такі правила сформульовані. Суд також визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи(постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 16.04.2024 у справі № 751/8678/21 (провадження № 51-4247км23) https://reyestr.court.gov.ua/Review/118688990).
Суд приходить до висновку, що недоліки оформлення протоколу огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року, самі по собі не дають підстав для висновку про недопустимість його результатів. Ці недоліки мали оцінюватися в контексті достовірності відомостей, відображених в протоколі, а також їх достатності для встановлення тих обставин, на які посилалася сторона обвинувачення, у сукупності з іншими представленими доказами. Даний висновок суду зроблений враховуючи, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним і яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
Тобто, покладаючи дані протоколу огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року, у в основу обвинувального вироку, суд керується правовими позиціями викладеними ККС ВС у своїх постановах від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (провадження № 51-8259км18) та від 6 липня 2021 року у справі № 720/49/19 (провадження № 51-3230км19), а також ІНФОРМАЦІЯ_10 у своїй постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22), згідно яких за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду. 
Визнання огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року недопустимим доказом з формальних підстав, на думку суду буде суперечити завданням кримінального провадження, визначеним у ст.2 КПК України, а саме, захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні ґрунтується на сукупності доказів, які містяться у відповідних процесуальних документах, на підставі проведених слідчих дій та НСРД, показаннях свідків. Заздалегідь ідентифіковані (імітаційні) засоби були призначені виключно для того, щоб допомогти отримати відомості про кримінальне правопорушення та осіб, які їх вчинили. Крім того, вони були виготовлені для конкретних НСРД у даному кримінальному провадженні. Про використання заздалегідь ідентифікованих імітаційних засобів було прийнято відповідне рішення у формі постанови уповноваженою на те особою в порядку, визначеному ст.ст. 271, 272, 273 КПК України. Про виготовлення несправжніх(імітаційних) коштів був складений відповідний протокол. Дійсно, ці кошти у вигляді імітаційних засобів були вручені ОСОБА_9 , що підтверджено його підписом та показами у судовому засіданні. Намагаючись уникнути відповідальності, обвинувачена ОСОБА_5 свідомо викинула пакунок з грошима за паркан. В подальшому, після їх знаходження було встановлено і підтверджується процесуальними документами та показами свідків, що у цьому пакунку були несправжні імітаційні кошти, які виготовив старший оперуповноважений в ОВС УСР у Львівській області ДСР НП України майор поліції ОСОБА_11 , в загальній кількості 50 (п`ятдесят) штук, в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, купюрами номіналом по 100 (сто) доларів США, яка має наступну серію та номер: МА 48374227 А. 
Отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання недопустимим доказом протоколу огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року. Процедурні недоліки вищевказаного протоколу ніяким чином не «зруйнували» або звузили права обвинуваченої у даному кримінальному провадженні і не обмежили в можливостях їх ефективного використання з метою захисту, тобто не порушені фундаментальні права обвинуваченої. Надані стороною захисту заява про вчинення кримінального правопорушення та витяг з ЄРДР не впливають на висновок суду.
Щодо клопотання сторони захисту про застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події. 
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.
Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми.
При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України.
У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.
Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: 
- чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії;
-  чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.
Саме виходячи з наведених вище класифікації недопустимости доказів та критеріїв перевірки доказів на допустимість суд і перевіряв доводи захисту щодо недопустимості фактичних даних, начебто отриманих з істотними порушеннями КПК України. Суд прийшов до висновку, про що зазначив вище, про відсутність істотних порушень прав ОСОБА_5 під час досудового розслідування, а відтак і підстав для визнання недопустимим доказом протоколу огляду та ідентифікації несправжніх імітаційних коштів від 08 листопада 2024 року. 
Крім того, судом ідентифіковано учасників слідчої дії, протокол містить підписи учасників та понятих, особи, яка його проводила. У даному конкретному випадку не встановлено обставин, які впливають на достовірність відомостей, які зазначені у протоколі огляду. 
Оскільки ст. 87 КПК України вказує на істотні порушення прав та свобод людини як єдину фактичну підставу визнання доказів недопустимими, суд приходить до висновку про їх відсутність та відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про застосування доктрини «плодів отруйного дерева». 
Також судом враховується, що згідно постанови ККС від 20 червня 2023 року у справі № 756/16122/21 положення ст. 223 КПК України не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК України охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах. Наданий адміністратором ресторану письмовий дозвіл на проведення слідчої дії на відповідній території є достатнім для визнання протоколу огляду місця події від 08 листопада 2024 року належним та допустимим доказом, оскільки відсутні будь-які дані про втручання у право власності інших осіб.
Щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду предметів від 14.11.2024.

На думку сторони захисту протоколом огляду предметів від 14.11.2024 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_37 було фактично здійснено тимчасовий доступ до охоронюваної законом таємниці у вигляді листування, документів та графічних зображень, які містилися на мобільному терміналі «Iphone 11 PRO МАХ», тобто вчинено процесуальні дії, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу.
 У протоколі огляду предметів від 14.11.2024 вказано, що, у додаток до мобільного терміналу « ІНФОРМАЦІЯ_11 », оглядався також мобільний термінал марки «Samsung Galaxy A32» . Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2024 у справі 161/8987/24 у задоволенні клопотания про накладения арешту було відмовлено. Всупереч відмові у задоволенні клопотання про накладення арешту на мобільний термінал «Iphone 11 PRO МАХ» та мобільний термінал марки «Samsung Galaxy A32», старший слідчий ОСОБА_38 не лише не повернув ОСОБА_5 мобільні термінали, а натомість провів 14 листопада 2024 року у період часу з 15-58 год по 16-51 год слідчу дію - огляд предметів, результати якої відображені у протоколі від 14.11.2024.
Суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про недопустимість як доказу даних протоколу огляду мобільного телефона, вилученого у ОСОБА_5 08 листопада 2024 року під час її затримання, оскільки зняття інформації з електронних інформаційних систем або їх частин можливе без дозволу слідчого судді, якщо доступ до них не обмежується їх власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний із подоланням системи логічного захисту. У цьому провадженні інформацію, яка містилася в мобільному телефоні ОСОБА_5 , яка добровільно його надала слідчому під час її затримання, що відображено у відповідному протоколі, досліджено шляхом вмикання телефона та огляду текстових повідомлень у ньому, доступ до яких не був пов`язаний із наданням володільцем відповідного серверу (оператором мобільного зв`язку) доступу до електронних інформаційних систем. Орган досудового розслідування провів огляд предмета - телефона та оформив його відповідним протоколом, який складено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Щодо відсутності ухвали слідчого судді про арешт майна, суд виходить з наступного. 

Згідно з нормами ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_12 , інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_12 , інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Отже, виходячи із вище викладеного арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а не слідчою(розшуковою) дією. Відсутність ухвали слідчого судді про накладення арешту на мобільний термінал «Iphone 11 PRO МАХ» та мобільний термінал марки «Samsung Galaxy A32» не впливає на висновок суду про допустимість доказу, а саме, протоколу огляду мобільного телефона.

Щодо визнання недопустимим доказами 

- трьох протоколів за результатами проведення негласних слідчих(розшукових) дій аудіо, відеоконтролю особи від 28 листопада 2024 року з машинними носіями інформації(№1513,1514);
- протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової ) дії - контролю за вчиненням злочину від 28.11.2024 року з машинним носієм інформації №1514;

Стороною захисту вказано про порушення строків складення протоколів та направлення їх прокурору.
Поряд з цим, згідно з постановою Верховного Суду від 15 серпня 2024 року у справі № 203/94/18, 991/2/23 (провадження № 51-1298км18) - складення протоколу за результатами проведення НСРД та направлення його прокурору є обов`язком працівника оперативного підрозділу, пропущення ним строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення.
Допущене перевищення визначеного кримінальним процесуальним законом строку порушує порядок кримінального процесу, невід`ємною складовою якої є встановлені законом строки передачі прокурору протоколу про проведення НСРД. Втім, таке порушення не має істотного впливу на права підозрюваного, зокрема, й на захист, і, з огляду на це, не містить ознак істотного порушення кримінального процесуального закону.
Допущене порушення може впливати на оперативність досудового розслідування і своєчасність прийняття рішень прокурором задля його забезпечення у встановлені процесуальні строки.
Порушення строків, встановлених ч. 3 ст. 252 КПК, при складенні протоколів про проведення НСРД, саме по собі ще не може свідчити про необхідність визнання недопустимими результатів цих НСРД.
Також, згідно з постановою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 466/9812/16-к, (провадження № 51-3021км22) - процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки. Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків, коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження. Складення протоколу за результатами проведення НСРД та направлення його прокурору є обов`язком працівника оперативного підрозділу, то пропущення ним строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Допущене перевищення визначеного кримінальним процесуальним законом строку, порушує порядок кримінального процесу, невід`ємною складовою якої є встановлені законом строки передачі прокурору протоколу про проведення НСРД. Втім, таке порушення не має істотного впливу на права підозрюваного, зокрема й на захист і, з огляду на це, не містить ознак істотного порушення кримінального процесуального закону.
Крім того, з постанови колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 06.09.2023 у справі № 686/2657/21 вбачається, що складання протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії і направлення його прокурору є обов`язком детектива чи працівника оперативного підрозділу, а пропущення ними строку виконання цього обов`язку не спричиняє його припинення. Складення протоколу негласної слідчої (розшукової) дії з порушенням процесуального строку, передбаченого ч. 3 ст. 252 КПК, не є підставою для визнання його недопустимим доказом.

Також стороною захисту вказано, що машинні носії інформації були двічі використані як додаток до інших протоколів, а також порушений порядок упакування.
Згідно з постановою колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 06.06.2023 у справі № 293/1947/20 зберігання кількох електронних документів на одному носії інформації та розташування цього носія в кримінальному провадженні не відразу після протоколу проведеної слідчої дії не може бути підставою для визнання доказу недопустимим. 
Відповідно до постанови колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 01.11.2023 у справі № 347/222/21 положення ч. 3 ст. 105 КПК не вимагають, щоб додатки до протоколів були засвідчені підписами всіх перелічених у цій нормі суб`єктів. За змістом цієї статті, додаток до протоколу має бути засвідчений одним з перелічених у цій статті суб`єктів. Також не виключається можливість засвідчення додатка кількома суб`єктами з перелічених у цій статті
З приводу того, що сторона захисту була позбавлена можливості оглянути відеозаписи НСРД, слід зазначити, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, жодних зауважень не надходило, про що прокурором долучено відповідний протокол.
Крім того, відеозаписи НСРД оглянуто в судовому засіданні, таким чином сторона захисту мала достатньо часу для вироблення позиції захисту, що виключає фундаментальне порушення вимог КПК України.
Розглядаючи клопотання сторони захисту про визнання недопустимими носіїв пам`яті Micro-SD до протоколів огляду місця події від 08.11.2024 та затримання особи від 08.11.2024, суд враховує правові позиції, викладені у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 06.12.2023 у справі № 729/700/21, згідно з якою не зазначення в протоколі обшуку технічних характеристик засобу фіксації і технічного носія не спростовує самого факту застосування такого технічного засобу та змісту зафіксованої за допомогою цього технічного засобу інформації. Враховуючи, що при проведенні обшуку та огляду місця події слідчий під відеозапис оголошував технічні засоби фіксації, які будуть використовуватися при проведенні даної процесуальної дії, зазначене відображено у відповідних протоколах, відтак твердження сторони захисту про наявність процесуальних порушень не слушними. 
Крім того, не заслуговують на увагу також доводи сторони захисту про те, що носій карти пам`яті Micro-SD не міг використовуватись у камері Panasonic, в якій використовуються носії інформації SD, які більші за розміром, так як карта Micro-SD використовувалась разом з перехідником SD до відеокамери та була додатком до протоколу.
Таким чином, твердження сторони захисту жодним чином не вплинули на об`єктивність і повноту дослідження доказів по справі та доведеність винуватості обвинуваченої. Долучені у якості додатків до вказаних протоколів за результатами проведення НСРД технічні носії інформації упаковані у спосіб, що забезпечує їх належне збереження в матеріалах кримінального провадження.
Щодо провокації злочину.
Під час дачі показань обвинувачена ОСОБА_5 вказала на наявність провокації злочину з боку ОСОБА_9 та правоохоронних органів. 
Захисники обвинуваченої також просили врахувати, що ОСОБА_9 вироком ІНФОРМАЦІЯ_13 від 06 серпня 2025 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України та засуджений до покарання у виді штрафу. На думку сторони захисту, наведені обставини викликають обгрунтовані сумніви в доброчесності та патріотичній громадянській позиції заявника у кримінальному провадженні.
Даючи оцінку цим аргументам сторони захисту, було встановлено, що ОСОБА_5 було викрито в результаті проведення стосовно неї комплексу НС(Р)Д у вигляді контролю за вчиненням злочину та аудіо - та відеоконтролю особи.
Для перевірки вказаної заяви щодо провокації злочину, суд першочергово має з`ясувати: чи були підстави для початку провадження стосовно останньої; чи обґрунтовано та під контролем застосовано НС(Р)Д щодо обвинуваченої; чи мала особа, яка повідомила про корупційні дії ОСОБА_5 будь - які приховані мотиви; яка була поведінка ОСОБА_9 та ОСОБА_5 під час їх зустрічі; який рівень участі правоохоронних органів у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення (активність/ пасивність).
Щодо того, чи були підстави для початку прокурором кримінального провадження.
Прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування (ч.1 ст. 214 КПК України).
Дослідивши обставини, віднесені до предмету доказування у цьому провадженні, суд прийшов до висновку про доведеність факту особистого звернення ОСОБА_9 06.11.2024 року з вказаною заявою, та про достатність зазначених у заяві підстав для внесення інформації до ЄРДР.
Тобто, станом на 06.11.2024 року у прокурора були об`єктивні дані про ймовірно злочинні дії особи, які підлягали негайному внесенню до ЄРДР, в протилежному випадку це було би порушенням вимог ч. 1 ст.214 КПК України.
Щодо того, чи обґрунтовано та під належним контролем відносно обвинуваченої застосовано НС(Р)Д. Враховуючи специфіку вчинення корупційних кримінальних правопорушень, їх високу латентність, отримати докази в цьому кримінальному провадженні інакше як за допомогою комплексу НС(Р)Д було неможливим або дуже складним.
Аудіо-, відеоконтроль особи, проводиться на підставі ухвали слідчого судді. За клопотанням слідчого, слідчим суддею 07.11.2024року було постановлено ухвалу про проведення НС(Р)Д відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Окрім того, 08.11.2024 року прокурор прийняв постанову про проведення контролю за вчиненням злочину.
Отже, контроль на етапі ініціювання надання дозволу на проведення щодо обвинуваченої НС(Р)Д (проведення яких здійснюється з дозволу слідчого судді) та санкціонування проведення дій, що імітують злочинну поведінку, здійснювався прокурором, а в частині надання дозволу на інші НС(Р)Д, забезпечувався слідчим суддею. Водночас, процедура надання дозволу на проведення НС(Р)Д була зрозумілою та передбачуваною, застосування таких заходів повністю ґрунтувалось на нормах КПК України і переслідувало легітимну мету.
За результатами проведення НС(Р)Д, зустрічі і розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ,, які відбувались у межах кримінального провадження, зафіксовані на аудіо- та відеозаписах, здобутих за допомогою технічних засобів під час проведення НС(Р)Д, що дає можливість суду безпосередньо сприймати обставини зустрічей та перемовин (зміст розмов, контекст і характер висловлювань та фраз обвинуваченої, вираз обличчя, рухи, жести співрозмовників, поведінка тощо) і надати об`єктивну та незалежну оцінку діям учасників зустрічей і перемовин.
Таким чином, НС(Р)Д стосовно обвинуваченої були застосовані обґрунтовано та під належним контролем.
Щодо того, чи мала особа, яка повідомила про корупційні дії обвинуваченої, будь-які приховані мотиви. 
Суд належним чином перевірив доводи захисників та встановив, що дійсно, вироком ІНФОРМАЦІЯ_13 від 06 серпня 2025 року, заявник ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. З вказаного вироку вбачається, що кримінальне провадження щодо нього було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42025142410000112 від 14.03.2025 року.
У даному кримінальному провадженні(згідно реєстру матеріалів досудового розслідування) ОСОБА_9 отримав статус заявника 06 листопада 2024 року. В цей же день були внесені відомості до ЄРДР та він був допитаний як свідок. 20 листопада 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру, яка була змінена 02 січня 2025 року.
27 лютого 2025 року прокурор доручив відкрити сторонам матеріали кримінального провадження та повідомити про проведення НСРД.
Згідно нормативних приписів ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування(додаткових матеріалів із відеозаписами, в тому числі проведеними НСРД) був підтверджений підписами захисників та обвинуваченої у відповідному протоколі за період з 27 лютого 2025 року по 28 березня 2025 року.
28 березня 2025 року був затверджений обвинувальний акт, який надійшов до ІНФОРМАЦІЯ_14 31 березня 2025 року. Розписки сторони захисту про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування датовані 28 березня 2025 року.
Щодо твердження сторони захисту про провокацію злочину з тих підстав, що ОСОБА_9 в подальшому був притягнутий до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, суд зазначає наступне. Дійсно, 06.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_15 визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 – ч.2 ст. 369-2 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень (справа №465/5871/25 провадження №1-кп/465/1109/25).
Однак, стороною захисту не враховано, що відомості щодо злочину, інкримінованого ОСОБА_5 були внесені за його заявою до ЄРДР 06 листопада 2024 року. Повідомлення про завершення досудового розслідування обвинувачена та захисники отримали 03 березня 2025 року. Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження ознайомлення з такими відбувалось з 05 березня 2025 року по 28 березня 2025 року. 

Детально проаналізувавши дані кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та вирок ІНФОРМАЦІЯ_16 за обвинуваченням ОСОБА_9 , суд робить висновок про відсутність будь-яких доказів щодо наявності у правоохоронних органів прихованих мотивів для провокування ОСОБА_5 на вчинення злочину, а також про загальну пасивність дій ОСОБА_9 , тобто про відсутність провокації вчинення злочину у даному кримінальному провадженні. З моменту внесення відомостей та до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_9 не був залежним від правоохоронних органів та не перебував під тиском. 
Крім того, під час зустрічей між ОСОБА_5 і ОСОБА_9 , які були зафіксовані за допомогою НС(Р)Д, обвинувачена не вживала заходів щодо запобігання отриманню неправомірної вигоди та повідомлення правоохоронних органів про надання їй коштів. Особисту інтерпретацію обвинуваченою встановлених фактів суд вважає бажанням уникнути кримінальної відповідальності.
На підставі записів зустрічей за результатами проведення НС(Р)Д встановлено, що ОСОБА_9 не вчиняв жодних дій щодо створення обставин та умов вчинення ОСОБА_5 , кримінального правопорушення.
Всі розмови щодо одержання неправомірної вигоди ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 вели з дотриманням конспіративності, уникаючи відкритого обговорення цієї теми. Суми коштів, які передавались під контролем держави як неправомірна вигода, не викликали у ОСОБА_5 подиву чи нерозуміння, будь - яких запитань до ОСОБА_9 чи заперечень, що свідчить про те, що ці суми неправомірної вигоди були визначені між обвинуваченою і заявником раніше, зокрема, ще до початку досудового розслідування. Таким чином, повний зміст розмов ОСОБА_5 з ОСОБА_9 переконливо свідчить про умисний, вольовий характер дій обвинуваченої. 
Із наведених вище обставин у вироку вбачається, що на момент звернення до правоохоронних органів та початку проведення НС(Р)Д обвинуваченою вже була розпочата злочинна діяльність, спрямована на отримання неправомірної вигоди, та правоохоронці у пасивний спосіб лише здійснювали фіксування протиправної поведінки обвинуваченої та фактично приєднались до злочинної діяльності, а не ініціювали її. Доводи сторони захисту не містять доказів заздалегідь упередженого ставлення правоохоронних органів до обвинуваченої. Поведінка органів досудового розслідування та ОСОБА_9 не вплинули на виникнення умислу ОСОБА_5 вчинити злочин. 
Крім того, суд вважає звернути увагу сторони захисту на наступне. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), суд визнає необґрунтованими та не розглядає по суті заяви щодо провокації злочину, коли заявник заперечує факт вчинення ним злочину та одночасно заявляє про провокацію на його вчинення (рішення у справі «Берлізев проти України» від 08 липня 2021 року). В цій справі ЄСПЛ визнав непослідовним заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги, що його спровокували його вчинити. Захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення інкримінованих йому дій, але стверджує, що вони були наслідком незаконного підбурювання з боку працівників міліції.
Висновки суду та зміна кваліфікації інкримінованого злочину.

Передбачений ст. 17 КПК стандарт доведення поза розумним сумнівом, як зазначено в постанові ККС ВС від 11.03.2020 у справі № 331/2686/16-к, означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, окрім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний із елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Сукупність обставин, установлена судом під час судового розгляду в цій справі, виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду, окрім того, що зазначений злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 дійсно, був нею вчинений, і обвинувачена є винуватою у вчиненні цього злочину.
В той же час, суд не погоджується із зазначеною кваліфікацією злочину стороною обвинувачення у обвинувальному акті, тобто за ч.3 ст.369-2 КК України.
Основним безпосереднім об`єктом злочину є правильна, тобто така, що відповідає вимогам законодавства, діяльність органів державної влади, а додатковим об`єктом - відносини справедливого розподілу матеріальних благ у суспільстві.
Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 369-2 КК України, може бути будь-яка особа, яка в уяві того, хто здійснює підкуп, здатна здійснити реальний вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 06 травня 2025 року у справі № 185/3086/16-к.
З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення характеризується альтернативними діями, зокрема обіцянкою здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання суб`єкту злочину неправомірної вигоди та одержанням неправомірної вигоди за такий вплив.
Тобто, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 369-2 КК України, характеризується активною поведінкою - діями, які вчиняються тільки особою-посередником і полягають, зокрема в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення уповноваженою особою, а також наданні обіцянки здійснити вплив за одержання неправомірної вигоди.
Також, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі ІНФОРМАЦІЯ_17 в постанові від 29 березня 2021 року у справі № 554/5090/16-к виснувала, що диспозиція ч. 2 ст. 369-2 КК України текстуально не конкретизує характер впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави, поняттям впливу охоплюється, в тому числі використання дружніх, родинних, особистих стосунків з особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тощо. Такий вплив полягає в тому, що службова особа завдяки своєму становищу вживає заходів до вчинення дій іншими особами (непідпорядкованими їй і які не перебувають від неї в службовій залежності), де використовує службовий авторитет, свої зв`язки зі службовими особами, інші можливості, обумовлені займаною посадою, або обіцяє здійснити такий вплив.
Важливо наголосити на тому, що злочин у формі, пропозиції чи обіцянки здійснити вплив за надання неправомірної вигоди вважається закінченим вже тоді, коли особа-посередник довела свою пропозицію (обіцянку) здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, до відома іншої особи (якій обіцяно) незалежно від того, як остання відреагувала на таку пропозицію (обіцянку), чи була зрештою надана неправомірна вигода, чи фактично мав місце такий вплив, чи планувала особа здійснити відповідний вплив, чи мала вона взагалі таку можливість та чи було зрештою прийняте обіцяне рішення. Тобто, важливим є як сприйняла цю обіцянку особа, якій обіцяли здійснити вплив. Також норми ч. 2 ст. 369-2 КК України передбачають відповідальність за злочин з формальним складом, який визнається закінченим у разі одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи, з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Предметом злочину є неправомірна вигода незалежно від її розміру. Як розтлумачено у примітці до ст. 364-1 КК України, неправомірною вигодою є грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.
Основною ознакою, за якою необхідно кваліфікувати неправомірну вигоду, є відсутність законних підстав на її одержання.
Також, під час постановлення вироку суд керується правовими позиціями Верховного Суду, що суб`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК, можуть бути як службові особи, зазначені в примітці до ст. 364 КК (наприклад, керівники та інші службові особи підприємств, установ чи організацій, які у зв`язку із займаною посадою та наявністю адміністративних функцій можуть здійснювати вплив на прийняття рішення підпорядкованими їм особами, уповноваженими на виконання функцій держави), так і інші фізичні особи, які через наявність певних зв`язків (родинних, сімейних, дружніх, професійних, колективних та інше) можуть здійснити вплив на таких осіб. Водночас, кваліфікуючи дії винної особи за вказаною нормою, суду слід з`ясувати: 1) чи погрожувала ця особа вчиненням або невчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди законним правам чи інтересам іншої особи, яка пропонує, обіцяє чи надає їй неправомірну вигоду, та наскільки ці погрози для іншої особи були реальними й такими, що дійсно могли завдати шкоди її законним правам чи інтересам, або 2) чи створювала винна особа такі умови, за яких інша особа вимушена була пропонувати, обіцяти чи надати їй неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам для себе чи своїх законних інтересів. За наявності однієї із цих двох ознак дії винної особи підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 369-2 КК.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що в диспозиції інкримінованої статті йдеться про кримінальну відповідальність за вчинення дій, які полягають у прийнятті пропозиції, обіцянки або одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропозиції чи обіцянці здійснити вплив за надання такої вигоди. Законодавець жодним чином не обмежує зміст поняття «вплив» лише «впливом з використанням влади або службового становища», який є тільки одним із способів вчинення цього злочину. Такий вплив полягає в тому, що службова особа завдяки своєму становищу вживає заходів до вчинення дій іншими особами (непідпорядкованими їй і які не перебувають від неї в службовій залежності) і використовує службовий авторитет, свої зв`язки зі службовими особами, інші можливості, обумовлені займаною посадою, або обіцяє здійснити такий вплив. Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 369-2 КК настає за умови, що особа одержує неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення іншою, визначеною статтею КК особою. 
У постанові від 04 жовтня 2012 року (провадження № 5-14кс12) Верховний Суд України вказав, що із законодавчого визначення розуміння «вимагання хабара» ця ознака може бути поставлена у вину лише у тому випадку, якщо винна особа з метою одержання хабара погрожує вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам, того, хто дає хабар, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, але вимушена дати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. Тобто законність прав і інтересів, які хабародавець захищає шляхом дачі хабара, має бути однією із основних і обов`язкових ознак вимагання. На відміну цьому, у разі, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів, тощо, вимагання хабара виключається.
Судовим розглядом було встановлено, що в обвинувальному акті та наданих прокурором доказах не зазначено в яких саме діях ОСОБА_5 полягало вимагання неправомірної вигоди. 
З показів свідка ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_36 не погрожувала йому вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати шкоди його законним правам чи інтересам, та не створювала умов за яких він був вимушений надати їй неправомірну вигоду, оскільки на момент його звернення до неї за допомогою у вирішенні цього питання такі умови вже існували, так як раніше йому вже було відмовлено рішенням МСЕК у встановленні групи інвалідності. І саме через цю відмову, за порадою інших осіб, він звернувся за допомогою до ОСОБА_5 . У свою чергу остання не була зобов`язана допомагати у вирішенні цього питання ОСОБА_39 , так як вона не є службовою особою і це не входило до її обов`язків, і з цих підстав могла би відмовити останньому в його проханні, однак маючи певні зв`язки погодилась допомогти йому, але за певну грошову винагороду. Так само і ОСОБА_9 не був позбавлений можливості вирішити це питання в інший спосіб, наприклад оскаржити відмову МСЕК у встановленні групи інвалідності у судовому порядку, однак вирішив звернувся за допомогою до ОСОБА_40 . 
Отже, в діях ОСОБА_5 відсутні ознаки вимагання неправомірної вигоди, що є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК.
Таким чином, суд констатує доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину за обставин, встановлених судом. При цьому,  її дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 369-2 КПК, як зловживання впливом, а саме, одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 

Мотиви призначення покарання обвинуваченій.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, форму вини, невизнання останньої, спосіб вчинення злочину та його стадію, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до скоєного.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує наступні обставини:
-ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення за ч.2 ст.369-2 КК України, яке Кримінальним законом віднесено до категорії нетяжких корупційних злочинів;
-обставин, які пом`якшують згідно ст. 66 КК України в ході судового розгляду не встановлено;
-обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 є рецидив злочинів, оскільки  ОСОБА_5 було засуджено вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.09.2024, за ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10000 неоподаткованих доходів громадян, що становить 170 000 грн., який нею був сплачений 21.10.2024 року.
Враховуючи те, що у відповідності до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ст. 332 КК України є тяжким, ОСОБА_5 відповідно до ст. 89 КК України вважається такою, що має судимість;
-обвинувачена ОСОБА_5 , на обліку у психіатра та нарколога не перебуває;
-позитивно характеризується за місцем виконання громадських обов`язків у ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 », є пенсіонеркою;
-згідно матеріалів досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Санкцією ч.2 ст.369-2 КК України, за вчинення цього кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років. Суд приходить до переконання про призначення покарання ОСОБА_5 у виді штрафу з урахуванням наступного.
Положенням ч. 2 ст. 53 КК України передбачено, що розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Отже, при призначення міри покарання суд враховує, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК, є корупційним та має підвищену суспільну небезпечність. В той же час, у відповідності до положень примітки до ст. 45 КК України злочин, передбачений ст. 369-2 КК України, віднесений до корупційних кримінальних правопорушень, що унеможливлює застосування в таких випадках положень ст. ст. 69. 75 КК України, а відтак і призначення покарання більш м`якого, ніж це передбачено законом чи звільнення від відбування такого. Також судом враховується, що ОСОБА_5 будучи засудженою 16 вересня 2024 року належних висновків не зробила, продовжила протиправну діяльність та вчинила новий злочин.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Вирішення долі речових доказів та майна, на яке було накладено арешт в рамках вказаного кримінального провадження.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2024 року у справі № 461/8987/24 було накладено арешт на вилучений під час проведення огляду місця події на ділянці за адресою: АДРЕСА_3 поліетиленовий пакет, всередині якого знаходяться купюри номіналом по 100 доларів США у кількості 50 штук на загальну суму 5000 доларів США з серією МА48374227А на кожній. 
Крім того, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2024 року у справі № 461/8987/24 було накладено арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права відчужувати, користуватись та розпоряджатись, на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- житловий будинок садибного типу, загальною площею 276 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер: 2921798546060);
- земельна ділянка з кадастровим номером: 4610136800:04:006:0004, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 ;
- частки квартири загальною площею 53,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер: 28910628);
- автомобіль марки ВАЗ 21093 д.н.з НОМЕР_4 , 1997 року випуску, червоного кольору з VIN: НОМЕР_5 .
За правилами абзацу дванадцятого п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку зазначає рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_5 визнана судом винною за ч.2 ст.399-2 КК України, санкція даної статті не передбачає конфіскацію майна, відтак слід скасувати арешт, накладений в межах досудового розслідування на майно та речові докази.

Вирішення інших процесуальних питань.

На момент постановлення вироку запобіжні заходи відносно обвинуваченої не обрані. 
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити на підставі ч. 6 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд –

УХВАЛИВ: 

ОСОБА_5  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити покарання у виді штрафу, визначивши його згідно з вимогами ч.2 ст. 53, п.1 ч.1 ст. 65 КК України, в розмірі 12164 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 206 794 ( двісті шість тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні 50 коп.
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2024 року, 14.11.2024 року у справі № 461/8987/24, на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- житловий будинок садибного типу, загальною площею 276 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер: 2921798546060);
- земельна ділянка з кадастровим номером: 4610136800:04:006:0004, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 ;
- частки квартири загальною площею 53,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер: 28910628);
- автомобіль марки ВАЗ 21093 д.н.з НОМЕР_4 , 1997 року випуску, червоного кольору з VIN: НОМЕР_5 , а також, на вилучений під час проведення огляду місця події на ділянці за адресою: АДРЕСА_3 поліетиленовий пакет, всередині якого знаходяться купюри номіналом по 100 доларів США у кількості 50 штук на загальну суму 5000 доларів США з серією МА48374227А на кожній, - скасувати.  

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:
- DVD-R диски, – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- поліетиленовий пакет всередині якого знаходяться купюри номіналом по 100 доларів США у кількості 50 штук на загальну суму 5000 доларів США з серією МА48374227А на кожній, - знищити.
- балонову безрукавку чорного кольору марки «Linkevogue»; кепку чорного кольору марки «The Barber»; кросівки чорного кольору марки «Puma», - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя          ОСОБА_1