Справа № 209/559/26
Провадження № 2/209/1380/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського
в складі: головуючого- судді Корнєєвої І.В. 
за участі секретаря Пиндик Т.С.
позивачів – ОСОБА_1 
ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,який діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:
12 лютого 2026 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 ,який діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
В позовній заяві просять суд визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини у Другій Кам`янській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області, відкритої після смерті ОСОБА_5 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 .
Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку квартири АДРЕСА_1 та частку квартири АДРЕСА_2 .
Як спадкоємці 1 черги за законом позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у січні 2026 року.Заповіту спадкодавець не залишив і 30 січня 2026 року державний нотаріус 
Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова О.С. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлого ОСОБА_5 в зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини . При цьому було рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.
Позивачі зазначають, що строк для звернення до нотаріальної контори пропущено ними з поважних причин, а саме: 23 червня 2925 року одразу після поховання чоловіка ОСОБА_1 була дуже важко травмована, при падінні отримала вколочений перелам шийки лівої стегнової кістки та біла госпіталізована до ІІ травматологічного відділення на стаціонарне лікування в КНП КМР «Міська лікарня № 9», де проходила лікування на протязі трьох місяців. Крім консервативного лікування , 25.08.2025 року ОСОБА_1 була проведена операція: безцементне однополосне ендопротезування лівого кульшового суглобу. Значний проміжок вона пересувалась виключно на каталці та пізніше на милицях.Фізичні страждання були пов`язані не тільки з травмою в результаті падіння , а і виразковою хворобою шлунку, у зв`язку з чим вона проходила стаціонарне лікування в хірургічному відділенні Міської лікарні № 9, після чого пройшла курс консервативного лікування до кінця 2025 року. Це був період фізичних і моральних страждань від втрати чоловіка, з яким ОСОБА_1 прожила разом 48 років, від болі та безпорадності.
Позивач ОСОБА_1 була безпомічною та потребувала постійного стороннього догляду, і цей догляд надавав син позивач ОСОБА_2 , який був вимушений залишити роботу, бути поруч зі позивачем ОСОБА_1 , так як ні самостійно рухатися, ні обслуговувати себе позивач не могла.
Не дивлячись на те, що позивач ОСОБА_2 сам важко хворіє на туберкульоз легень, у зв`язку з чим є непридатним до військової служби, у зв`язку з чим виключений з військового обліку, позивач ОСОБА_2 доглядав матір і вони ,як могли, підтримували один одного.
В грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 робила спроби зібрати документи, необхідні для надання до нотаріальної контори, але за станом здоров`я не могла цього зробити.
Позивачі на місяць пропустили строк звернення до нотаріальної контори в зв`язку з хворобою, До цього ніхто в нотаріальну контору з приводу отримання спадщини не звертався, але спадкоємцем по праву представлення після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є онукою померлого та позивача ОСОБА_1 , донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є донькою померлого та позивача ОСОБА_1 та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті матері , законним представником ОСОБА_4 є її батько ОСОБА_3 . 
На підставі вищевикладеного, та у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням по всій країні воєнного стану та суперечливі зміни законодавства щодо строків прийняття спадщини в період воєнного стану зумовили пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позивачі вважають, що пропустили строк прийняття спадщини з поважних причин і змушені звернутися до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року було витребувано у Державного нотаріуса Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова О.С. спадкову справу після смерті ОСОБА_5 
24 березня 2026 року до суду надійшла копія спадкової справи від Державного нотаріуса, з якої вбачається що за спадщиною після ОСОБА_5 звертались лише позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав у повному обсязі .
Представник третьої особи Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши наданні докази, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.06.2025 року.
Померлий ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 , які є спадкоємцями після його смерті.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому частку квартири АДРЕСА_1 та частка квартири АДРЕСА_2 .
Як спадкоємці 1 черги за законом позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у січні 2026 року.Заповіту спадкодавець не залишив і 30 січня 2026 року державний нотаріус 
Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова О.С. видала позивачам постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлого ОСОБА_5 в зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Спадкоємцем по праву пред`явлення є онука померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
23 червня 2925 року одразу після поховання чоловіка ОСОБА_1 була травмована, при падінні отримала вколочений перелам шийки лівої стегнової кістки та була госпіталізована до ІІ травматологічного відділення на стаціонарне лікування в КНП КМР «Міська лікарня № 9», де проходила лікування з 11.08.2025 року по 29.08.2025 року та з 30.08.2025 року по 08.09.2025 року,25.08.2025 року ОСОБА_1 була проведена операція: безцементне однополосне ендопротезування лівого кульшового суглобу (а.с.24,25)
Позивач ОСОБА_1 була госпіталізована до хірургічного відділення на стаціонарне лікування в КНП КМР «Міська лікарня № 9», де проходила лікування з 01.08.2025 року по 08.08.2025 року у зв`язку з виразковою хворобою шлунку (а.с. 26).
Доказів того , що позивач ОСОБА_1 з 08.09.2025 року по 30.01.2026 року(день звернення до нотаріуса) проходила лікування, в тому числі й в умовах стаціонару, що перешкоджало її зверненню до нотаріуса у шестимісячний строк , позивачем не надано та судом не добуто.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 хворіє на туберкульоз легень, у зв`язку з чим є непридатним до військової служби та виключений з військового обліку (а.с.27,28).
Доказів того , що позивач ОСОБА_7 з моменту смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_7 по 30.01.2026 року(день звернення до нотаріуса) проходив лікування, в тому числі й в умовах стаціонару, що перешкоджало його зверненню до нотаріуса у шестимісячний строк , позивачем не надано та судом не добуто.
У постанові від 03 червня 2021 року по справі № 636/1160/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
В постанові Верховний Суд від 20 березня 2024 року справа №545/1231/23 (провадження № 61-16142св23) зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.
Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , відкрита спадкова справа 592/2025,з якої вбачається що за спадщиною після смерті ОСОБА_5 зверталась лише позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Отже, судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори інші спадкоємці не зверталися. Спадкова справа була відкрита вперше лише за заявами позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 30 січня 2026 року.
Строк для подання заяви про прийняття спадщини у позивачів минув 22.12.2025 року, з вказаним позовом позивачі звернулися до суду 12.02.2026 року, позивачами були зазначенні причини поважності строку для прийняття спадщини.
Але, усі вказані вище причини ( хвороба позивача ОСОБА_1 , лікування в умовах стаціонару , хвороба ОСОБА_2 , юридична необізнаність) не були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачів на вчинення дій для прийняття спадщини, 
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Разом з тим, позивачі наведених вище вимог закону не дотрималися та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування.
Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язки спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року по справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року по справі № 361/1953/18(провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року по справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20).
Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.
При зверненні спадкоємця, у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Так, позивачами не доведено, що вони мали перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та поважні причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини внаслідок тривалої хвороби , лікування в умовах стаціонару .
Згідно тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, надане судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснення, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 372/2383/16-ц, від 27 лютого 2020 року в справі № 419/3788/17.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Таким чином, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Суд не приймає до уваги наведені позивачами причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та вважає їх неповажними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Як уже зазначалося, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
З урахуванням викладеного вище, суд не знайшов підстав для визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи вони не надали суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами. Фактичною причиною пропуску, на яку вказували позивачі, була необізнаність із положеннями закону, яким встановлено строки звернення із заявою про видачу свідоцтва про спадщину, і таку причину суд не може вважати поважною та об`єктивною. Будь-які інші відомості про те, що позивачі протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця були позбавлені можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не встановлені. 
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є онукою померлого та позивача ОСОБА_1 , донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є донькою померлого та позивача ОСОБА_1 та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті матері , законним представником ОСОБА_4 є її батько ОСОБА_3 ,який до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини неповнолітньою дочкою не звертався.
За загальним правилом, щоб прийняти спадщину, треба подати заяву до нотаріуса протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Але неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не відмовилася від неї у встановленому порядку. Таким чином, з метою захисту прав дітей закріплюється безумовний принцип прийняття ними спадщини. Тобто, якщо спадкоємці на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, то вважається, що спадщину діти прийняли і без подачі заяви до нотаріуса.
Статтею 1273 Цивільного Кодексу України передбачено, що неповнолітня особа віком від 14 до 18 років може відмовитись від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 1269 Цивільного Кодексу України від імені малолітньої дитини заяву про прийняття спадщини подають її батьки (усиновлювачі) чи опікун. А от особа, яка досягла 14 років (стала неповнолітньою), має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків (усиновлювачів) чи піклувальника. Таким чином, неповнолітній має можливість самостійно реалізувати своє право на спадкування.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, не заперечує проти прийняття позивачами спадщини.
За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).
Враховуючи , спадкоємець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є онукою померлого, на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та вважається, що спадщину вона прийняла і без подачі заяви до нотаріуса, та відповідач ОСОБА_3 , як законний представник неповнолітньої спадкоємиці, підтверджує свою згоду на прийняття позивачами спадщини , тому за письмовою згодою законного представника спадкоємця, яка прийняла спадщину, позивачі, як спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.
Тобто ,позивачі в іншому порядку, ніж судовий, можуть захистити свої права на прийняття спадщини.
Отже, беззаперечне визнання відповідачем позову , його процесуальна поведінка під час судового розгляду , а також встановлені у справі обставини свідчать про те, що сторони між собою дійшли згоди відносно того, що позивачі мають право на спадщину після смерті ОСОБА_5 .
Суд зазначає, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав,свобод чи інтересів,а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд зазначає, що позивачами не доведено , що між сторонами у справі існує спір щодо прийняття позивачами спадщини після смерті ОСОБА_5 , відсутність порушеного права (тобто відсутність спору) є самостійною підставою для відмови у позові при розгляді справи.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1269, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 206, 247, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,який діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України — з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2026 р .

Суддя     І.В. Корнєєва