СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року Справа № 640/11191/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №640/11191/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа: АТ "УкрСиббанк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 №0014214203, № 0014227203, № 0014234203, № 0014194203.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом не дотримано порядку проведення перевірки платника податку, оскільки позивач не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку проведення перевірки з відомостями про дату її початку та місце проведення такої. Крім того, складені за її результатами податкові повідомлення-рішення, прийняті за відсутності законних та фактичних підстав, з порушенням встановлених законом вимог щодо порядку проведення перевірки платника податків. Окрім цього, відповідачем не було враховано положення п. 8 Підрозділу І Розділу ХХ Перехідні положення ПК України та протиправно включено до розміру податкового зобов`язання позивача курсову різницю у розмірі 680 175,11 грн., що зважаючи як на згадане положення ПК України, так і на установлену судову практику Верховного Суду є є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" № 2825-ІХ, визначено Ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання вимог Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.
Пунктами 4-7 Порядку № 399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.
На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399, матеріали даної адміністративної справи передано на розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Сумського окружного адміністративного суду, дана справа передана судді Воловику С.В.
Ухвалою суду від 21.03.2025 прийнято справу № 640/11191/19 до провадження судді Воловика В.С. Здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві у справі - № 640/11191/19 на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011).
На підставі Указу Президента України "Про призначення судді" № 164/2026 від 24.02.2026 та наказу голови Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 № 11-ОС "Про відрахування зі штату суду Воловику Сергію у зв`язку з призначенням на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду", на підставі розпорядження керівника апарату № 1330 від 03.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ № 640/11191/19.
Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду судді Шаповалу М.М.
Ухвалою від 04.03.2026 суддя Шаповал М.М. прийняв справу № 640/11191/19 до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач, Головне управління ДПС у м. Києві, заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що в порушення норм п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України позивачем не включено до оподаткованого доходу за 2017 рік суму боргу прощена (анульована) ПАТ "УКРСИББАНК".
Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 11.01.2019 № 270, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ "УКРСИББАНК" (ЄДРПОУ 09807750).
За результатами перевірки складено Акт від 31.01.2019 №169/26-15-42-03- 3013918531.
Згідно висновків акту перевіркою встановлено порушення:
- п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням п.п.49.18.4 п. 49.18 ст.49 Кодексу, не подано до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік;
- п.п. "а" п. 176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168 з урахуванням вимог п.п. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Кодексу, не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 173982,50 гривень;
- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16і підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 14498,54 гривень.
За результатами перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:
від 28.02.2019 №0014214203 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу - 173 982,5 грн, штрафної санкції - 43495,63 гривень, 
№ 0014227203 про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн; 
№ 0014234203 про застосування штрафної санкції у сумі 510 грн;
№ 0014194203 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму основного платежу - 14498,54 грн, штрафної санкції - 3624,64 гривень.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України.
Рішенням ДФС України від 04.06.2019 №25701/6/99-99-11-0501-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.
Наведені обставини слугували для позивача підставою для звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо встановлених порушень у акті перевірки, слід зазначити таке.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні (…).
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.
Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.
У той же час, відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
09.04.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 № 321-УІІІ (набрав чинності з 07.05.2015), пунктом 3 якого підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 8.
Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
З системного аналізу наведеного положення вбачається, що за загальним правилом прощений кредитором борг, сума якого перевищує 25 % однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року необхідно розглядати як додаткове благо, з якого власне кожен платник податку зобов`язаний сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Водночас, пунктом 8 Підрозділу І «Перехідних положень» до ПК України фактично було запроваджено так звану податку преференцію для тих осіб, які уклали договір споживчого кредиту до 01 січня 2014 року в іноземній валюті та мають непогашену заборгованість такому фінансовому кредиту і рішення про реструктуризацію якого приймаються після 01 січня 2015 року. Тобто з наведеного слідує, що передумовою для застосування даного положення є наявність укладеного договору споживчого кредиту до 01 січня 2014 року саме в іноземній валюті, факт непогашеної заборгованості боржника перед кредитором по сплаті грошових коштів по такому договору споживчого кредиту, анулювання основної суми боргу за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаними із процедурою банкрутства.
Крім того, зважаючи на системний аналіз вказаного положення можна зробити висновок про те, що об`єктом оподаткування за таких обставин є не основний борг, який був погашений кредитором за рішенням останнього, а сума грошових коштів, яка залишилась після вирахування курсової різниці, яка розраховується виходячи з різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.
Як встановлено судом, договір про надання споживчого кредиту №11379644000, власне на підставі якого АТ "УкрСиббанк" було прощено позивачу суму за основним кредитом 35 830,64 дол. США, що складає 966 569,42 грн., було укладено 01.08.2008 року в іноземній валюті, а саме у доларах США.
З відомостей, зазначених у листі АТ "УкрСиббанк" за вих. №24-3/130 від 31.03.2017 року, вбачається, що як до 01.01.2014 року, так і до 2017 року борг за кредитним договором в іноземній валюті погашено не було. А це, в своєю чергою свідчить, що до даних правовідносин застосовуються положення п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Тому, зважаючи на виконання усіх умов і враховуючи спеціальний характер норми п. 8 Підрозділу І «Перехідних положень» до ПК України по відношенню до п.п. «д», п.п. 162.2.17 п. 162.2 ст. 162 ПК України, у випадку позивача, контролюючий орган повинен був застосувати саме положення п. 8 Підрозділу І «Перехідних положень» до ПК України, чого останній, однак, не зробив.
Разом з тим, у випадку застосування даного положення податкового законодавства, то сума податкового зобов`язання повинна була бути вирахувана наступним чином:
1) 35 830,64 дол. США (основна сума боргу за кредитним договором) * 26,9761 (офіційний курс долару США до гривні станом на 31.03.2017 року) = 966 569,42 грн.
2) 35 830,64 дол. США (основна сума боргу за кредитним договором) * 7,9930 (офіційний курс долару США до гривні станом на 01.01.2014 року) = 286 394,31 грн.
3) 966 569,42 грн. (основна сума боргу в гривнях) - 286 394,31 = 680 175,11 грн. (курсова різниця)
4) 966 569,42 грн. (основна сума боргу в гривнях) - 680 175,11 грн. (курсова різниця) = 286 394,31 грн. (сума, яка включається до загально місячного оподаткованого доходу).
Таким чином, зважаючи на приписи п. 8 Підрозділу І «Перехідних» до Податкового кодексу України, курсова різниця між основною сумою прощеного боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті перерахована у національну валюту станом на 31 березня 2017 року та основною сумою прощеного боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті в розрахунку у національній валюті станом на 01 січня 2014 року, а саме 680 175.11 грн.. не є додатковим благом в розумінні положень п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
З наведеного слідує, що контролюючий орган не пересвідчився у дійсності основного боргу, який підлягає оподаткуванню та безпідставно не застосував положення п. 8 Підрозділу І «Перехідних положень» до Податкового кодексу України, які підлягали застосуванню у випадку позивача, що є самостійною підставою для визнання протиправними та скасуванню податкових повідомлень рішень №0014214203 від 28.02.2019 року та №0014194203 від 28.02.2019 року.
Аналогічна позиція і тлумачення податкового законодавства викладена у Постанові Верховного Суду від 11.07.2024 року по справі №826/12628/18, а також у Постановах Верховного Суду: від 28.07.2021 року по справі №826/12872/17; від 20.10.2020 року по справі №640/4857/19; від 05.10.2023 року по справі №520/13636/2020; від 20.03.2024 року по справі №804/3608/18.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 28.02.2019 №0014194203 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму основного платежу - 14 498,54 грн, штрафної санкції - 3624,64 грн за порушення вимог підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, суд вважає за доцільне зазначити таке.
Законом України №71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015, внесені зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
З огляду на те, що за встановлених судом обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага відповідачем доведено не було, а тому не підлягає нарахуванню позивачу і грошове зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Крім наведеного суд акцентує увагу і на такому.
В силу вимог пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Підпункт 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначає, що документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.
За правилами пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.
Окрім того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.
Аналіз зазначених норм Податкового кодексу України вказує, що з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 справа №21-425а14, від 16.02.2016 №21-2749а15.
Як стверджує відповідач, копію наказу №270 від 11.01.2019 та повідомлення №2530/Ц/26-15-42-03-27 від 11.01.2019 про початок проведення перевірки в приміщенні контролюючого органу було направлено рекомендованим листом з повідомленням.
Матеріалами справи доведено, що повідомлення про проведення перевірки всупереч нормам Податкового кодексу України не містило місце проведення перевірки (тільки адреса багатоповерхового будинку з декількома входами: Лєскова 4).
Відтак, прийшовши в останній день перевірки 25.01.2019 з документами і подавши власноручно пояснення на перевірку (у вікні 13), скаржник не зміг дізнатися ні в охорони, ні в модератора, ні у вікні 13 (за вказаною адресою) де проходить перевірка щодо нього, як прийняти у ній участь, та чи проводиться така перевірка взагалі.
У своїй Постанові від 22.09.2020 року по справі №520/8836/18 Верховний Суду дійшов висновку, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення. Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу.
При цьому, у Постанові від 01.04.2021 року по справі №810/1420/16 Верховним Судом було визнано, що незабезпечення відповідачем права позивача на участь у процесі прийняття рішень за наслідками проведеної перевірки та порушення порядку, передбаченого пунктом 86.7 статті 86 ПК України, по розгляду заперечень на акт перевірки мають наслідком визнання податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами такої перевірки, протиправними.
В Постанові Верховного Суду від 12.08.2020 року по справі №160/2116/19, в якій судом було виснувано, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки. Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує із зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків. З урахуванням наведеного обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.
З огляду на відсутність в письмовому повідомленні про початок перевірки місця проведення такої перевірки, тобто фактично неповідомлення останнього про проведення перевірки до її початку, що свідчить про відсутність правових наслідків такої перевірки, а також недоведення відповідачем отримання позивачем в 2017 році додаткового блага, що підлягає оподаткуванню податком на прибуток фізичних осіб, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.02.2019 №0014214203, № 0014227203, № 0014234203, № 0014194203 є протиправними та підлягають скасуванню.
Наведені вище обставини в своїй сукупності дають суду підстави для висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа: АТ "УкрСиббанк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.02.2019 №0014214203, № 0014227203, № 0014234203, № 0014194203.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 2362 грн. 81 коп.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал