ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/33579/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Іноземна техніка та електроніка” до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Іноземна техніка та електроніка» до Головного управління ДПС у м. Києві з позовом, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 22.06.2023 №432490411.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач наполягає на відсутності факту порушення строку реєстрації податкової накладної від 21.10.2022 №63 на суму 132 986, 03 грн., в т.ч. ПДВ 22 164,34 грн., оскільки вказана податкова накладна була направлена позивачем останнім днем до реєстрації 15.11.2022 о 15 год. 19 хв. на електронну адресу: zvit@sta.gov.ua. Позивач наполягає на порушенні податковим органом порядку реєстрації податкової накладної, оскільки надсилання квитанції №1 про реєстрацію відбулося не в день її направлення 15.11.2022, а 16.11.2022.
Також, позивач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо відновлення обмеження перебування грального бізнесу на спрощеній системі оподаткування» №2876-ІХ від 12.01.2023, який набрав чинності 08.02.2023.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 позов задоволено.
Не погодившись з вказаним рішення, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Іноземна техніка та електроніка» (ідентифікаційний код 42295690, місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, оф. 26) є юридичною особою приватного права, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.07.2018, номер запису: 10701020000076386.
ТОВ «Іноземна техніка та електроніка» зареєстроване платником ПДВ з 01.03.2020 (ІПН ПДВ № 422956926558).
ГУ ДПС у м. Києві проведена камеральна перевірка своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН ТОВ «Іноземна техніка та електроніка», за результатами якої складено акт від 15.15.2023 №34909/Ж5/26-15-04-11-03/42295690 (далі - акт перевірки).
Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН), а саме: податкова накладна №63 від 21.10.2022 зареєстрована 16.11.2022, кількість днів затримки реєстрації 1.
09.06.2023 за вх. №59826/6 до ГУ ДПС у м. Києві надійшло заперечення ТОВ «Іноземна техніка та електроніка» до акту перевірки, яке листом ГУ ДПС у м. Києві №24062/І/26-15-04-11-08 від 22.06.2023 було залишено без задоволення, а висновки акту перевірки без змін.
У подальшому, з урахуванням висновків акту перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 №432490411, яким за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, визначених статтею 201 ПК України, та згідно з пунктом 1201.1 статті 1201 ПК України застосовано до ТОВ «Іноземна техніка та електроніка» штрафні санкції на суму 2216,43 грн.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 22.06.2023 №432490411, позивач 05.07.2023 направив до Державної податкової служби України відповідну скаргу. Проте, рішенням Державної податкової служби України №25409/6/99-00-06-03-01-06 від 31.08.2023 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 №432490411 - без змін.
Не погоджуючись з указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглянувши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, а також оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.
Переглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у відповідній частині, а також надавши оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм податкового законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.
Як правильно встановив суд першої інстанції, Податковий кодекс України визначає правові засади функціонування податкової системи України та регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, включаючи питання адміністрування податку на додану вартість, права та обов`язки платників податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі із дотриманням встановлених вимог, зокрема щодо накладення кваліфікованого електронного підпису, та забезпечити її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначений законодавством строк.
При цьому, згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, обов`язок щодо своєчасного складання та реєстрації податкової накладної покладається на платника податку — продавця товарів чи послуг, який також зобов`язаний надати таку накладну покупцю на його вимогу. Зареєстрована податкова накладна є достатньою підставою для формування податкового кредиту покупцем та не потребує додаткового підтвердження.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, законодавець встановив чіткий механізм електронної взаємодії сторін податкових правовідносин із контролюючим органом, зокрема шляхом надсилання квитанцій про прийняття, неприйняття або зупинення реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування. При цьому у разі відсутності відповідної квитанції протягом операційного дня податкова накладна вважається зареєстрованою.
Разом із тим Податковим кодексом України визначено і граничні строки реєстрації податкових накладних, які залежать від дати їх складання, а також встановлено відповідальність за їх порушення.
Зокрема, пунктом 120№.1 статті 120№ Податкового кодексу України передбачено, що порушення платником податку на додану вартість строків реєстрації податкових накладних тягне за собою застосування штрафних санкцій у відсотковому співвідношенні до суми податку на додану вартість, зазначеної у відповідній податковій накладній, причому розмір такого штрафу прямо залежить від тривалості прострочення.
Аналіз наведених норм, як правильно встановив суд першої інстанції, свідчить про те, що обов`язок щодо своєчасної реєстрації податкових накладних є безумовним і покладається безпосередньо на платника податку, а податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної реєстрації вважається вчиненим з моменту спливу граничного строку такої реєстрації. При цьому тривалість затримки має значення виключно для визначення розміру штрафної санкції, але не впливає на сам факт наявності правопорушення.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем було порушено строк реєстрації податкової накладної, складеної 21.10.2022, що підтверджується актом перевірки, який міститься у матеріалах справи.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що 18.03.2020 набрав чинності Закон України №533-IX, яким внесено зміни до Податкового кодексу України з метою підтримки платників податків у період запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як зазначено у пояснювальній записці до відповідного законопроєкту, його прийняття було зумовлено необхідністю запровадження низки податкових пільг та послаблень, зокрема щодо строків сплати податків, подання звітності, проведення перевірок та застосування штрафних санкцій.
Разом із тим суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сам по собі факт дії зазначеного Закону не звільняє платника податку від обов`язку дотримання встановлених строків реєстрації податкових накладних, якщо інше прямо не передбачено відповідними нормами законодавства, що регулюють конкретні правовідносини.
Законом України №533-ІХ підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було доповнено пунктом 52-1, яким запроваджено особливості застосування відповідальності за порушення податкового законодавства у період дії карантинних обмежень. Зокрема, у первісній редакції зазначеної норми передбачалося, що за порушення, вчинені у період з 01.03.2020 по 31.05.2020, штрафні санкції не застосовуються, за винятком чітко визначеного переліку порушень.
Надалі, у зв`язку з прийняттям Законів України №540-ІХ та №591-ІХ, положення пункту 52-1 було викладено у новій редакції, якою розширено період дії такого мораторію — з 01.03.2020 і до останнього календарного дня місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, законодавець встановив чіткий темпоральний критерій незастосування штрафних санкцій, що підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.12.2021 у справі №420/10367/20.
Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що зазначений мораторій не мав універсального характеру, оскільки прямо передбачав виключення, зокрема щодо порушень, пов`язаних із нарахуванням, декларуванням та сплатою податку на додану вартість, що має істотне значення для правильного вирішення даного спору.
Як встановлено судом першої інстанції, карантин на території України було запроваджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, а його дію припинено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 30.06.2023.
Водночас, ще до завершення карантину, в Україні було введено правовий режим воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на момент розгляду цієї справи.
У зв`язку з цим законодавець запровадив додаткові механізми регулювання податкових правовідносин у період воєнного стану. Зокрема, Законом України №2118-ІХ підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України було доповнено пунктом 69, яким встановлено, що на період дії воєнного стану справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням визначених цим пунктом особливостей.
Так, підпунктом 69.1 передбачено, що у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема щодо реєстрації податкових накладних або подання звітності, такий платник звільняється від відповідальності за умови виконання відповідних обов`язків у встановлений строк після припинення або скасування воєнного стану. В подальшому цей строк було збільшено до шести місяців.
Крім того, підпунктом 69.9 пункту 69 передбачено зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством, що також має враховуватися при оцінці правомірності застосування штрафних санкцій.
У подальшому Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12.05.2022 № 2260-IX (далі Закон № 2260-IX).
У зв`язку із набранням чинності 27.05.2022 Законом № 2260-IX підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у такій редакції:
«У разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
У разі відсутності можливості у платника податків щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, такий платник податків звільняється від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.
Платники податків, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, у яких відновилася можливість виконувати свої податкові обов`язки, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня відновлення можливості платника податків, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, передбачених цим Кодексом, за умови виконання ними таких податкових обов`язків, щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, сплати податків і зборів, протягом 60 календарних днів з першого дня місяця, наступного за місяцем відновлення таких можливостей платників податків.
Платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування єдиним податком за ставкою 2 відсотки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання податкових обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня переходу таких платників на застосування особливостей оподаткування єдиним податком третьої групи за ставкою 2 відсотки за умови виконання ними таких податкових обов`язків, щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, сплати податків і зборів, протягом 60 календарних днів з дня переходу на систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування єдиним податком за ставкою 2 відсотки.
У разі самостійного виправлення платником податків у податкових періодах до 25 липня 2022 року, з дотриманням порядку, вимог та обмежень, визначених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що призвели до заниження податкового зобов`язання у звітних (податкових) періодах, що припадають на період дії воєнного стану, такі платники звільняються від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, та пені.
Платники податку на додану вартість, тимчасово, до припинення або скасування воєнного стану, не мають права на подання уточнюючих розрахунків до податкових декларацій, передбаченого пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, за звітні (податкові) періоди до лютого 2022 року із показниками на зменшення податкових зобов`язань та/або декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».
Відтак, з набранням чинності Закону № 2260-IX, передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення платників податків від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, щодо реєстрації у відповідному реєстрі податкових накладних.
Закон № 2260-IX підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнив положеннями, відповідно до яких у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.
Отже, з 27.05.2022 припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Законом № 2260-IX було внесено зміни й до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Відповідно до нової редакції цієї норми для платників податків та контролюючих органів зупинявся перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків.
З 27.05.2022 пункт 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений підпунктом 69.11.
Згідно з новими положеннями цього підпункту платники податку на додану вартість зобов`язані забезпечити у строки, встановлені підпунктом 69.1 цього пункту, реєстрацію податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, граничний термін реєстрації яких припадає на періоди, зазначені у підпункті 69.1 цього пункту, та уточнити (привести у відповідність) податковий кредит, задекларований платниками на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, з урахуванням даних податкових накладних та/або розрахунків коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Умови юридичної відповідальності визначаються характером діяння, за яке така відповідальність установлюється. Відмінність у заходах відповідальності не може зумовлюватися «випадковими» чинниками, зокрема, недосконалістю законодавчої техніки, коли однакові за характером діяння мають різні умови покарання за них.
Зважаючи на викладене, визначальним критерієм, який має братися до уваги при вирішенні питання про відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних після скасування з 27.05.2022 дії мораторіїв, є можливість виконання платником своїх зобов`язань.
При цьому, відповідно до підпункту 69.1. пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України в редакції Закону №2260-ІХ, порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків податкових обов`язків мало затвердити Міністерство фінансів України, тобто дати відповідь на питання: за якими підставами (критеріями) вважати платника податків таким, що не має можливості виконувати свої податкові обов`язки під час війни, а також, як такий стан підтвердити. Однак, не зважаючи на те, що вказана редакція підпункту 69.1. пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України діяла з 27.05.2022, такого Порядку не було впродовж до 06.09.2022 року.
Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 №225, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2022 за №967/38303, «Про затвердження Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, та переліків документів на підтвердження» відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10розділу XX «Перехідні положення» ПК України на період до припинення або скасування воєнного стану на території України затверджено:
- Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10розділу XX «Перехідні положення» ПК України (далі Порядок №255);
- Перелік документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, зокрема щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента;
- Перелік документів, що підтверджують неможливість платника податків - фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента.
Наказ Міністерства фінансів України від 29.07.2022 №225, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2022 за №967/38303, набрав чинності 06.09.2022 (опубліковано: Офіційний вісник України 2022 р., №69, стор. 66, стаття 4198, код акта 113382/2022).
З аналізу абзацу другого пункту 1 розділу ІІ Порядку №255 вбачається, що правила для підтвердження можливості чи неможливості виконання платником такого обов`язку, передбачені цим Порядком застосовуються до платників податків / податкових агентів, які не можуть виконувати податкові обов`язки, передбачені Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Водночас, позивач не заявляв про наявність підстав для встановлення неможливості своєчасного виконання ним своїх податкових обов`язків, не надавав суду докази факту звернення до податкового органу із заявою про прийняття відповідного рішення та, відповідно, у матеріалах справи відсутнє рішення податкового органу щодо неможливості своєчасного виконання ТОВ «Іноземна техніка та електроніка» свого податкового обов`язку.
Таким чином, факт можливості виконання позивачем його податкових обов`язків, зокрема щодо своєчасної реєстрації податкової накладної №36 від 21.10.2022 у строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПК України не заперечувався сторонами.
Так, звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Іноземна техніка та електроніка» зазначає, що податкова накладна від 21.10.2022 №63 своєчасно направлена до контролюючого органу на реєстрацію, а саме 15.11.2022 о 15 годині 19 хвилин, тобто в межах часу операційного дня, встановленого законодавством. Натомість квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної, всупереч вимогам ПК України та Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (далі Порядок №1246), була направлена позивачу тільки на наступний день, тобто 16.11.2022. Отже, позивач наполягає на тому, що з боку платника податків не допущено порушення строків реєстрації податкової накладної, а неправомірна поведінка відповідача щодо несвоєчасного направлення квитанції про реєстрацію такої податкової накладної не може слугувати підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування підлягають прийняттю до Єдиного реєстру податкових накладних за умови дотримання визначених законодавством вимог, зокрема положень пункту 192.1 статті 192, пунктів 200-1.3, 200-1.9 статті 200-1, а також пунктів 201.1, 201.10 і 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. При цьому, як слушно зазначив суд першої інстанції, обов`язковим є також дотримання вимог законодавства у сфері електронного документообігу, включаючи закони України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронні документи та електронний документообіг», а також відповідних підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють порядок обміну електронними документами з контролюючими органами.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець встановив універсальний підхід до обов`язковості реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування незалежно від їх виду чи суми податку, що підлягає відображенню у відповідному документі. Такий підхід спрямований на забезпечення прозорості податкового адміністрування та унеможливлення довільного тлумачення обов`язків платника податку.
Разом з тим, як передбачено пунктами 2, 3 Порядку № 1246, операційний день має чітко визначені часові межі — з 08:00 до 20:00 у робочі дні, протягом яких здійснюється прийняття, обробка та реєстрація податкових накладних. Вказані норми, як правильно встановлено судом першої інстанції, мають істотне значення для визначення моменту виконання платником податку свого обов`язку щодо подання податкової накладної.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що платник податку виконує свій обов`язок у момент належного надсилання податкової накладної засобами електронного зв`язку у межах встановленого операційного дня. Подальші ж дії щодо обробки такого документа, включаючи його розшифрування, перевірку та прийняття або відмову у прийнятті, відносяться до сфери відповідальності контролюючого органу та не можуть покладатися на платника податку.
Відповідно до пунктів 12– 15 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється комплекс перевірок, результатом яких є формування відповідної квитанції. При цьому законодавством прямо передбачено обов`язок контролюючого органу протягом операційного дня направити платнику податку квитанцію про прийняття, неприйняття або зупинення реєстрації податкової накладної.
Таким чином, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, у разі якщо протягом операційного дня така квитанція не була надіслана, податкова накладна вважається зареєстрованою у день її подання. Такий підхід узгоджується із загальними принципами правової визначеності та передбачуваності правозастосування.
Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції встановив, що податкова накладна від 21.10.2022 № 63 була надіслана позивачем на реєстрацію 15.11.2022 о 15 годині 19 хвилин, тобто у межах граничного строку, встановленого Податковим кодексом України. Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його належним і допустимим доказом виконання позивачем свого обов`язку.
При цьому суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що процедура реєстрації податкових накладних складається з двох самостійних етапів: подання документа платником податку та його подальша обробка контролюючим органом. Невиконання або несвоєчасне виконання другого етапу не може створювати негативні правові наслідки для платника податку, який належним чином виконав покладений на нього обов`язок.
Отже, з огляду на відсутність доказів того, що позивач порушив строки подання податкової накладної, підстави для застосування до нього штрафних санкцій, передбачених пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, є відсутніми.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність квитанції протягом операційного дня свідчить про виконання платником усіх необхідних дій для реєстрації податкової накладної, а тому виключає склад податкового правопорушення.
Доводи апелянта щодо можливості застосування положень Закону України № 2876-IX обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. Як правильно зазначено у рішенні, вказаний закон не містить положень про його зворотну дію в часі, а відтак не може поширюватися на правовідносини, які виникли та були завершені до моменту набрання ним чинності.
Більше того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі є однією з фундаментальних гарантій правової стабільності, що виключає можливість погіршення становища особи шляхом застосування нових норм до вже завершених правовідносин.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить переконання, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Т.Р. Вівдиченко