П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29490/25	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,
повний текст судового рішення
складено 28.11.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів: Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 420/29490/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове (спеціальне) звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення, не проведення перерахунку та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та інших сум, належних при звільненні, з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове (спеціальне) звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення перерахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та інших сум, належних при звільненні, з урахуванням виплачених сум з 01.06.2022 по 30.05.2025.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 суд задовольнив частково позов ОСОБА_1 . Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове (спеціальне) звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення, не проведення перерахунку та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та інших сум, належних при звільненні, з урахуванням виплачених сум. Зобов`язав військову частину НОМЕР_3 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове (спеціальне) звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення перерахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та інших сум, належних при звільненні, з урахуванням виплачених сум з 01.06.2022 по 19.05.2023. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням представником військової частини НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу. Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції не дотримано процесуальної вимоги щодо дотримання права військової частини НОМЕР_1 надати відзив із відповідними доказами та врахування зазначених заперечень при ухваленні рішення по суті справи.
Поряд з цим наголошує, що позовні вимоги ОСОБА_1 охоплюють часовий проміжок з 01.06.2022 по 30.05.2025, у який вона проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Проте, апелянт вказує, що військова частина НОМЕР_3 у спірний період перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . Отже, на думку апелянта, належним відповідачем по справі № 420/29490/25 замість військової частини НОМЕР_1 є військова частина НОМЕР_2 , яка фактично здійснювала виплату грошового забезпечення, премій, додаткової винагороди ОСОБА_1 у межах заявлених позовних вимог. В свою чергу, військова частина НОМЕР_1 до 01.01.2025 не мала власного розрахункового рахунку, не була розпорядником коштів, не здійснювала та не могла здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення, премій, додаткової винагороди позивачці, а тому не порушувала та не могла порушити прав ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог. 
Позивачка своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу скористалась та у відзиві на апеляційну скаргу вказала, що військова частина НОМЕР_1 не має обов`язку нести фінансову відповідальність у межах спірного періоду, оскільки військова частина НОМЕР_3 , у якій вона проходила службу, перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 у період з червня 2022 року по травень 2025 року, про що свідчить копія витягу з наказу від 30.05.2025 № 153.
У період з липня 2022 року по травень 2025 року військова частина НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , про що свідчить листи Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 29.06.2022 та від 12.04.2025, Положення про спільне фінансове господарство військової частини НОМЕР_2 та, зокрема, військової частини НОМЕР_3 .
При цьому, у червні 2022 року військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 перебували на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається з відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) у період з червня 2022 року по березень 2025 року грошове забезпечення позивачці нараховувала військова частина НОМЕР_2 , а у квітні - травні 2025 року – військова частина НОМЕР_1 .
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у даній справи, у спірний період позивачка отримувала грошове забезпечення із розрахунку 1762,00 грн. 
Вважаючи дії відповідача військової частини НОМЕР_2 при розрахунку грошового забезпечення у період з 01.06.2022 по 30.05.2025 протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів доходить наступних висновків.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (далі - Постанова № 704).
Пунктом 2 Постанови № 704 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103 (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Тобто, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018), пункт 4 було викладено в редакції змін згідно із пунктом 6 Постанови № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Відтак, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови № 704.
Вказаною постановою були скасовані зміни, у тому числі до п. 4 Постанови № 704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Із наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Отже, з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.
Разом з тим, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 481 (далі - Постанова № 481), що набрала законної сили 20.05.2023, якою було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тобто, з 20.05.2023 у зв`язку із внесенням Постановою № 481 змін до постанови Кабінету Міністрів України, затвердженої Постановою № 103, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, а не виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі № 320/29450/24, яке набрало законної сили відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується, що позивачка мала право на перерахунок грошового забезпечення за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до вказаної постанови.
Крім того, колегія суддів зазначає, що виплачені на користь позивачки додаткові види грошового забезпечення, зокрема, виплачена у 2022 - 2023 роках матеріальна допомога на оздоровлення також підлягає перерахунку, адже її сума визначається виходячи із грошового забезпечення.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що у 2022 - 2023 роках ОСОБА_1 не отримувала матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Разом з тим, щодо визначення належного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в оскаржуваний період проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Також, з матеріалів справи вбачається, що в період з 01.06.2022 по 30.06.2022 військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 перебували на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 01.07.2022 їх зараховано на фінансове забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 з одночасним зняттям з такого забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_5 (лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 29.06.2022 № 248/2942).
Згідно з листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 12.04.2025 № 220/10/1344 військова частина НОМЕР_3 знята з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 01 травня 2025 року.
При цьому, як зазначив представник військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі, саме з 01.05.2025 військова частина НОМЕР_3 перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Згідно з п. 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Відповідно до п. 1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України згідно з наказом Міністра оборони України № 280 від 22.05.2017 передбачено, що військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
Первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та забезпечення інших виплат підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова особа) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Згідно з п. 1.8 Правил командир військової частини керує фінансово-господарською діяльністю частини, розпоряджається згідно з законодавством коштами, забезпечує законне, цільове та ефективне їх використання в суворій відповідності із затвердженим кошторисом і зобов`язаннями перед державним бюджетом, несе відповідальність за організацію фінансового забезпечення військової частини, стан фінансового господарства і забезпечення збереження готівки, організовує бухгалтерський облік активів і зобов`язань, доходів і видатків. Командир військової частини зобов`язаний, зокрема, особисто підписувати першим підписом фінансові документи, заяви на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату, грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати, договори і угоди, фінансову звітність та службове листування з питань фінансового забезпечення; забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу в установлені законодавством терміни.
Відповідно до пункту 4.3 Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.
Тобто, військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проводили фінансові розрахунки на підставі відповідних документів, поданих військовою частиною НОМЕР_3 , в якій позивачка проходила службу. 
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується, що саме військова частина НОМЕР_3 є належим відповідачем у даній справі.
Посилання апелянта на те, що у спірний період військова частина НОМЕР_1 не мала власних рахунків, жодним чином не спростовує того, що військовою частиною НОМЕР_3 , яка наразі перебуває на її фінансовому забезпеченні, невірно виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 .
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не дотримано процесуальної вимоги щодо дотримання права військової частини НОМЕР_1 надати відзив із відповідними доказами та врахувати зазначені заперечення при ухваленні рішення по суті, колегія суддів звертає увагу, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
При цьому, на переконання колегії суддів, недотримання судом строку, який було встановлено в ухвалі від 05.11.2025, не призвело до неправильного вирішення спору.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 420/29490/25, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 420/29490/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко