ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/21414/25
категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Приходько О.Г., за участі секретаря судового засідання Козлової І. В.,
представника позивача - Гарькавого М. В.,
представника відповідача - Омельчука М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000118/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000816, винесені Житомирською митницею.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність висновків відповідача про неможливість перевірки числових значень заявленої митної вартості товару без надання перекладу декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4, оскільки, як доводить позивач, декларація країни відправлення (як і її переклад) підтверджує проходження товаром митного оформлення в країні відправлення, однак жодним чином не слугує підтвердженням числового значення заявленої митної вартості товару. Разом з тим, вказаний у митній декларації країни відправлення товар можливо ідентифікувати і без перекладу, за такими критеріями як: найменування товару, серійним номером, вагою та роком виготовлення. Це ж стосується і вимоги митного органу щодо перекладу фактури від 24 травня 2025 року № EX2500139 компанії Forklift Sp.z.o.o, яка містить достатню інформацію, за твердженням позивача, для того, щоб ідентифікувати товар, який підлягав розмитненню: найменування товару, серійний номер, вагу, рік виготовлення та ціну. При цьому під час митного оформлення позивач надав специфікацію від 14 липня 2025 року № 44 з такою ж інформацією, що повною мірою, на переконання позивача, дозволяє ідентифікувати поданий до розмитнення товар. До того ж, як зауважує позивач, разом зі зверненням (у строк, передбачений частиною восьмою статті 55 Митного кодексу України (надалі - МК України) протягом 80 днів з дня випуску товару) відповідачу було надано переклади цих документів, які залишено відповідачем поза увагою.
Позивач наполягає, що платіжна інструкція АТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 15 липня 2025 року № 427 містить усі необхідні реквізити, а вищу вартості товару суму пояснює оплатою товарів одразу за двома специфікаціями: № 44 (яка стосується оцінюваного товару) та № 45, яка також задля підтвердження вартості задекларованого товару подавалась відповідачу і сума (185000 євро + 82500 євро) вартостей товарів за двома специфікаціями відповідає сумі платіжної інструкції від 15 липня 2025 року № 427.
Що ж до додатково наданих проформи № 25312595 та підтвердження оплати № 97404134230, то проформу було подано як доказ придбання постачальником реалізованого позивачу товару за ціною 172000 євро, що, за найменуванням та серійним номером дозволяє ідентифікувати товар й без перекладу, як і підтвердження оплати № 97404134230.
Тому позивач вважає достатніми подані документи для підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, натомість різниця між вартістю задекларованого товару та вартістю схожих товарів, що розмитнювались у попередніх періодах, не може слугувати підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. До того ж розбіжності, на які посилається відповідач, не є аргументованими та переконливими і жодним чином не впливають на правильність визначення митної вартості за основним методом.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи провадити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначає про безпідставність позовних вимог, мотивуючи тим, що подані для митного оформлення документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Посилаючись на статтю 254 МК України зазначає, що відомості про ціну продажу товару, викладені у фактурі від 24 травня 2025 року № EX2500139 та в митній декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4 могли бути використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у разі надання митному органу перекладу на українську мову цих документів. Не могла бути узята до уваги й платіжна інструкція від 15 липня 2025 року № 427 за відсутності точних відомостей про оплачуваний товар, а сплачена сума перевищувала фактурну вартість товару, відомості про яку наведені у фактурі від 24 травня 2025 року № EX2500139. Додатково надані документи, а саме: проформа від 17 квітня 2025 року № 25312595 та підтвердження оплати від 17 липня 2025 року № 97404134230 так само не могли бути використані для підтвердження митної вартості, оскільки такі подані на мові, яка не є мовою митних союзів, членом яких є Україна та мовою міжнародного спілкування. Також проформа не скріплена підписом та печаткою продавця. Тому, як переконує відповідач, неподання декларантом усіх витребуваних митним органом документів та розбіжності у поданих документах щодо ціни товару, слугувало достатньою підставою для висновку про те, що заявлена митна вартість товару не базувалася на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Що, своєю чергою, слугувало обґрунтованою підставою для здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару та її коригування. З таких підстав просить суд відмовити у позові.
У відповіді на відзив позивач, наполягаючи, що митна декларація країни відправлення і фактура не потребували перекладу задля можливості повною мірою ідентифікувати товар, акцентує на тому, що разом зі зверненням відповідачу подавались переклади цих документів, які, однак, залишені митним органом поза увагою. На переконання позивача, на підтвердження заявленої митної вартості товару було подано достатній та повний пакет документів задля беззаперечного підтвердження задекларованої митної вартості товару за ціною контракту, натомість закцентовані відповідачем розбіжності жодним чином не впливають на підтвердження достовірності визначення митної вартості. Також позивач звертає увагу на те, що не є достатнім посилання митного органу на митну декларацію без ґрунтовного аналізу різних показників та характеристик порівнюваних товарів. Оскільки митним органом не доведено розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар, правильність визначення митної вартості за основним методом відповідачем не спростовано, як і наявність підстав для коригування митної вартості не доведено.
Заперечуючи обґрунтованість доводів позивача, у запереченнях на відповідь відповідач акцентує на відсутності перекладу фактури та митної декларації країни відправлення, а також наполягає щодо неточностей ціни оплаченого товару у платіжній інструкції, як і не подання у перекладі додатково наданих проформи (яка до того ж не скріплена підписом та печаткою продавця) та підтвердження оплати, що у сукупності унеможливило визначення митної вартості товару за першим методом. Також відповідачем наведено доводи щодо придбання означеного товару у "пов`язаної особи", що відповідно до положень статті 20, частини вісімнадцятої статті 58 МК України передбачає доведення декларантом того, що задекларована вартість є близькою до вартості операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами з непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів чи ідентичних або подібних (аналогічних) товарів. Відповідач вважає достатньо підтвердженим, з огляду на розбіжності у поданих до митного оформлення товару документах та відсутність усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни, обґрунтований сумнів у достовірності задекларованої вартості за ціною контракту, вважаючи безпідставними доводи позивача.
Ухвалою від 30 вересня 2025 року, задовольнивши клопотання Житомирської митниці, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 29 жовтня 2025 року; яке було відкладено на 19 листопада 2025 року.
У підготовчому судовому засіданні 19 листопада 2025 року суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті 14 січня 2026 року з викликом свідка - головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1, митного поста "Житомир-центральний" Житомирської митниці Трофімчука Олега Григоровича.
Судовий розгляд відкладено до 28 січня 2026 року, оголошено перерву до 18 лютого 2026 року, відкладено на 04 березня 2026 року.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із викладених у позові та відповіді на відзив підстав, наполягаючи на безпідставності оскаржуваних індивідуальних актів. У додаткових письмових поясненнях у доповнення до наведених аргументів, та підтриманих у судовому засіданні, зауважив на тому, що розбіжність у ціні товару згідно з фактурною вартістю та сумою у платіжній інструкції пояснюється вказаними призначенні платежу двома специфікаціями, а саме: специфікація № 44, яка стосується товару, що розмитнювався, та специфікація № 45, яка у тому числі надавалась під час митного оформлення. А тому, як акцентував представник позивача, математичне додавання цих сум у специфікаціях (185000,00 євро по специфікації № 44 + 82500,00 євро по специфікації № 45) складе загальну суму 267500,00 євро, яка й указана у платіжній інструкції від 15 липня 2025 року № 427, чим спростовано відповідну розбіжність. Враховуючи вже викладені доводи у заявах по суті спору та враховуючи й те, що коригуючи задекларовану позивачем митну вартість відповідачем в оскаржуваному рішенні жодним чином не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог; у доданих письмових додаткових поясненнях, підтриманих у суді, наполягав на тому, що позивачем, всупереч його доводам, не було подано разом з митною декларацією повного та достатнього пакета документів для достовірного підтвердження задекларованої митної вартості товару за ціною придбання (ціною контракту). Акцентував, що виявлені розбіжності у поданих декларантом документах призвели до виникнення обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості товару та сумніву про здійснення такої оплати саме відповідно до контракту, а додатково подані документи цих сумнівів не спростували. За результатом консультації декларант був обізнаний із розбіжностями у документах, проте інших додаткових документів на спростування сумнівів митного органу надано не було. Тому вважає обґрунтованим коригування заявленої митної вартості за резервним методом відповідно до раніше визнаної митним органом вартості схожого товару, та з цих підстав просив суд відмовити у позові.
При цьому, представник відповідача не стверджував про придбання задекларованого до митного оформлення товару у пов`язаної особи, про що йдеться у запереченнях на відповідь на відзив, та жодним чином не наполягав на тому, що в основу оскаржуваного рішення, у тому числі, лягло недоведення позивачем сплаченої вартості імпортованого товару за ціною, наближеною за подібними операціям з непов`язаними особами. Тому ці обставини, враховуючи відсутність жодних посилань й в оскаржуваних у справі індивідуальних актах, відповідно, не складали предмет доказування у цій справі.
Заслухавши доводи та заперечення учасників справи, допитавши свідка, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив таке. 
28 липня 2025 року до митного оформлення в режимі імпорт до відділу митного оформлення № 1 митного поста "Житомир-центральний" Житомирської митниці подано електронну митну декларацію № 25UA101020025068U2 з метою митного оформлення в митному режимі імпорту товару: Комбайн зернозбиральний, самохідний, бувший у використанні John Deere S770, серійний номер: 1Z0S770ALNU131653, 2022 року, серійний номер двигуна: RG6090U116601, вага - 18100 кг - 1шт; потужність - 335кВт, діаметр молотильного барабана - 762 мм, ширина молотильного барабану - 762/3124 мм, частота оборотів молотильного барабану 500-1350 об/хв. Ширина захвата жатки - 7,6 м, об`єм зернового бункера - 10600 л, об`єм паливного баку - 950 л. Використовується в сільськогосподарських роботах , зернозбиральних роботах. Виробник: Deere and Company. Торгова марка: John Deere. Країна виробництва: DE. Код згідно з УКТ ЗЕД 8433510000.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації надано: рахунок-фактуру (інвойс) від 24 липня 2025 року № EX2500139; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 24 липня 2025 року № 2407-01; платіжну інструкцію від 15 липня 2025 року № 427; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікацію до контракту від 14 липня 2025 року № 44; зовнішньоекономічний контракт від 27 жовтня 2022 року № 2022/045; митну декларацію країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4; акт про проведення огляду (переогляду) товар, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у всіх випадках митного огляду, крім передбаченого описом позиції "17012) від 27 липня 2025 року №UA205020/2025/005117.
28 липня 2025 року позивачу скеровано повідомлення із зазначенням про те, що за результатом порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор", а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. Вказано, що документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: відомості про ціну продажу товару, викладені у фактурі від 24 травня 2025 року № EX2500139 та в митній декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4 можуть бути використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у випадку надання митному органу перекладу на українську мову цих документів. Також до митного оформлення надано платіжну інструкцію від 15 липня 2025 року № 427, яка не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує оплату за оцінюваний товар, оскільки не містить точних відомостей про товар за який здійснено оплату. 
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України декларанту запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Також повідомлено про можливість відповідно до частини шостої статті 53 МК України за власним бажанням подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
На вимогу митного органу декларантом з листом від 28 липня 2025 року № 2807-04 було надано такі додаткові документи: специфікацію від 14 липня 2025 року № 45; проформу від 17 квітня 2025 року № 25312595; підтвердження оплати від 17 липня 2025 року № 97404134230; свіфт від 15 липня 2025 року б/н, із зазначенням про подання усіх документів у підтвердження вартості товару за митною декларацією № 25UA101020025068U2.
28 липня 2025 року митним органом направлено інше повідомлення, у якому зазначено, про те, що за результатом порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор", а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. Вказано, що документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: відомості про ціну продажу товару, викладені у фактурі від 24 травня 2025 року № EX2500139 та в митній декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4 можуть бути використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у випадку надання митному органу перекладу на українську мову цих документів. Також не може бути узята до уваги платіжна інструкція від 15 липня 2025 року № 427, яка не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує оплату за оцінюваний товар, оскільки не містить точних відомостей про товар за який здійснено оплату, а сплачена сума перевищує фактурну вартість товару, відомості про яку наведені у фактурі від 24 травня 2025 року № EX2500139.
Додатково надані проформа від 17 квітня 2025 року № 25312595 та підтвердження оплати від 17 липня 2025 року № 97404134230 не можуть бути використаними для підтвердження митної вартості, оскільки подані на мові, яка не є мовою митних союзів, членом яких є Україна та мовою міжнародного спілкування. У зв`язку із зазначеним, митний орган позбавлений можливості перевірити усі відомості, що зазначені у цих документах, які можуть впливати на правильність визначення митної вартості. Переклади на українську мову таких документів не долучено. Також проформа не скріплена підписом та печаткою продавця.
З посиланням на частину третю статті 53 МК України вказано щодо неподання таких додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
На це повідомлення позивачем подано лист від 28 липня 2025 року № 2807-05 із зазначенням про проведення консультації по декларації № 25UA101020025068U2 та не надання інших додаткових документів на даний момент.
За результатом консультації митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості від 28 липня 2025 року №UA101020/2025/000118/2 із визначенням митної вартості за резервним методом із урахуванням митної вартості товару за митною декларацією від 24 лютого 2025 року № 25UA209170015459U4: комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION7600 - 1 шт., що використовувався, рік виготовлення 2021, серійний номер C8500547, без жниварки - 260000 євро за одиницю; та оформлено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000816.
У подальшому товар випущено у вільний обіг на підставі митної декларації від 28 липня 2025 року № 25UA101020025192U9 із застосуванням фінансових гарантій у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 МК України.
21 серпня 2025 року (у порядку частини восьмої статті 55 МК України) позивачем було направлено до відповідача звернення про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів за основним методом, до якого додавались, з-поміж іншого, переклади: митної декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4; інвойсу від 24 липня 2025 року № EX2500139; проформи від 17 квітня 2025 року № 25312595; підтвердження оплати від 17 липня 2025 року № 97404134230.
Листом від 26 серпня 2025 року № 7.19/15/13/6904 відповідач повідомив про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 28 серпня 2025 року № UA101020/2025/000118/2 та визнання заявленої митної вартості.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГАТТ).
Згідно із частиною другою статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною десятою статті 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За умовами частин першої та другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до частин першої четвертої, шостої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Частинами першою, другою та третьою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).
Також пунктом 2 цієї ж частини статті 54 МК України визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Аналіз частин першої та другої статті 53 МК України дає підстави вважати, що МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При цьому, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості за таких умов: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
За змістом спірних обставин у цій справі, що також підтверджено допитаним судом свідком - Головним державним інспектором відділу митного оформлення № 1 митного поста "Житомир-центральний" ОСОБА_2 , відмовляючи позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом, яка зазначена у митній декларації від 28 липня 2025 року № 25UA101020025068U2, відповідач виходив з того, що заявлена митна вартість товару є нижчою вартості ввезених на митну територію України схожих товарів, а поданими декларантом до митного оформлення документами не підтверджено числові значення складових заявленої до декларування митної вартості товару, вказуючи на таке:
- фактура від 24 травня 2025 року № EX2500139 та митна декларація країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4 подані без перекладу, як і додатково надані проформа від 17 квітня 2025 року № 25312595 та підтвердження оплати від 17 липня 2025 року № 97404134230 також подані митному органу без перекладу та на мові, яка не є мовою митних союзів, членом яких є Україна та мовою міжнародного спілкування. Також проформа не скріплена підписом та печаткою продавця;
- вказана у платіжній інструкції від 15 липня 2025 року № 427 сума перевищує фактурну вартість товару, відомості про яку наведені у фактурі від 24 травня 2025 року № ЕX2500139.
Як пояснив свідок, з таких підстав митний орган дійшов висновку, що поданими декларантом документами не підтверджено обґрунтованість числового розрахунку вартості імпортованого товару (комбайн, торгова марка John Deere), наполягаючи на необхідності подання вказаних документів виключно у перекладі на українську мову відповідно до статті 254 МК України задля обґрунтованого підтвердження задекларованої митної вартості, що, зрештою, слугувало підставою для застосування другорядного методу (за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості схожих товарів) для визначення митної вартості.
Суд не погоджується з такими висновками митного органу й зазначає про те, що посилання відповідача на незабезпечення позивачем перекладу українською мовою митної декларації країни відправлення, як і фактури, проформи та підтвердження оплати з огляду на положення стаття 254 МК України, суд не приймає з огляду на правове регулювання та навантаження норми цієї статті.
Вказана норма права визначає, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Відтак, вимога митного органу про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 640/4941/19).
За результатом порівняльного аналізу та співставлення даних суд погоджується з позивачем у тому, що вказаний у митній декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4 без її перекладу товар видається можливим ідентифікувати за найменуванням, серійним номером, вагою (18100) та роком виготовлення (KOMBAJN JOHN DEERE S770 S,N 1Z0S770ALNU131653 ROK PRODUKCJI - 2022), як і фактура від 24 травня 2025 року № EX2500139 містить такі ж відомості, а вказана сума 185000 євро відповідає даним специфікації № 44 до контракту від 27 жовтня 2022 року № 2022/045 (б/в комбайн John Deere S770/Used combine John Deere S770; серійний номер 1Z0S770ALNU131653; рік виготовлення 2022; загальна вага 18100 кг; ціна 185000 євро).
При цьому збільшену суму у платіжній інструкції, яка містить реквізити: відправника коштів та отримувача, їх номери рахунків, валюту, призначення платежу, відмітки банку про надходження, валютний контроль та виконання перерахування платежу, - позивач обґрунтовано пояснює оплатою двох специфікацій: № 44 щодо розмитнюваного товару, та № 45 на суму 82500 євро, що в сумі складає 267500 євро та є відповідним сумі у платіжній інструкції від 15 липня 2025 року № 427, у якій у призначенні платежу міститься посилання на контракт від 27 жовтня 2022 року № 2022/045 та оплату "машин".
Тут слід враховувати й те, що за умовами контракту від 27 жовтня 2022 року № 2022/045 відповідно до пункту 2.2 загальна вартість товару, що буде поставлятись по цьому контракту, становить суму всіх специфікацій до даного контракту. Ціни окремих позицій будуть вказані у специфікаціях до цього контракту (пункт 2.3 контракту) . Як обумовлено у пункті 3.1 оплата товару повинна бути здійснена на умовах попередньої оплати або оплати після відправки товару постачальником. Умови оплати узгоджуються у специфікації на кожну окрему поставку.
Своєю чергою, зокрема у специфікації № 44 сторонами узгоджено умови постачання: "контракт від 27 жовтня 2022 року № 2022/045"; вартість за цією специфікацією : 185000 євро; умови поставки: CPT Levkiv; ціни включають вартість навантаження, транспортування та усі митні формальності для вивозу товару.
Тому, на переконання суду, подані декларантом до митного оформлення документи повною мірою дозволяли ідентифікувати товар (комбайн John Deere S770 2022 року виготовлення) і з`ясувати його ціну згідно з поданими документами, які, суд вважає, кореспондуються та узгоджуються між собою та не утворюють сумнівів у ціні товару, який (товар) видається можливим ідентифікувати повною мірою навіть без перекладу документів аби пересвідчитись у його вартості. Тому відсутність перекладу фактури від 24 травня 2025 року № EX2500139, митної декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4 та проформи від 17 квітня 2025 року № 25312595, включаючи підтвердження оплати, не може слугувати формальною причиною коригування заявленої декларантом митної вартості товару за його ціною згідно із контрактом.
Такий же підхід простежується у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 140/231/19.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо неурахування платіжної інструкції від 15 липня 2025 року № 427 для цілей підтвердження оплати оцінюваного товару за відсутності, як зазначає відповідач, точних відомостей про товар, суд звертає увагу, що загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року № 216.
Пунктом 2.2 Порядку № 216 передбачено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
У призначенні платежу платіжної інструкції від 15 липня 2025 року № 427 зроблено посилання на "передоплату за машини" за контрактом № 2022/045 від 27 жовтня 2022 року, тож, як вказав Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18, "відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.".
Тому жодних неузгодженостей або суперечностей у документах з урахуванням умов поставки за зовнішньоекономічним контрактом та оплатою товару згідно з платіжною інструкцією від 15 липня 2025 року № 427 судом не встановлено.
Що ж до вказаного у спірних рішеннях про те, що "проформа не скріплена підписом та печаткою продавця", суд, відхиляючи цей довід відповідача, зауважує на тому, що додатково подана декларантом проформа від 17 квітня 2025 року № 25312595 підтверджує ціну придбання товару (комбайн John Deere S770 2022 року виготовлення бувший у використанні) постачальником (Forklift Group Sp.z.o.o.) - 172000 євро, який потому було реалізовано позивачу за 185000 євро, тобто доводить, як стверджує позивач, очевидну мету - отримання прибутку. Проформа є попереднім документом, що містить детальний опис товарів/послуг, ціни та умови поставки, проте самостійно не є визначальним документом підтвердження ціни товару для цілей митного оформлення.
Вирішуючи спір у цій справі слід врахувати й те, що відповідно до частини сьомої статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.
За правилами частини восьмої статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів (частина дев`ята статті 55 МК України).
Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення сплати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом (частина десята статті 55 МК України).
У разі якщо митним органом протягом строку, зазначеного в частині дев`ятій цієї статті, надано обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів або якщо протягом строку, зазначеного в частині восьмій цієї статті, декларант не надав митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, надане забезпечення сплати митних платежів використовується для сплати відповідних митних платежів (частина одинадцята статті 55 МК України).
Отже, положеннями частин сьомої - десятої статті 55 МК України регламентовано дії декларанта з метою випуску товару у вільний обіг у випадку, якщо останній не згоден з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів та має намір подати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості.
Також положеннями частин сьомої та восьмої статті 55 МК України для декларанта передбачено можливість протягом 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку, якщо про вказану незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару у вільний обіг буде здійснено "під гарантію". Митний орган, в свою чергу, при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 520/3246/2020 від 17 червня 2025 року у справі № 160/20494/23.
У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховним Судом зазначено про те, що подання декларантом у межах 80-ти денного строку з дня випуску товарів у вільний обіг додаткових документів, які усувають сумніви у достовірності числових значень складових митної вартості оцінюваних товарів, є підставою для скасування рішення про коригування митної вартості та визнання митної вартості, заявленої декларантом.
Позивач під час судового розгляду наголошував, а відповідач не заперечив, що разом із зверненням 21 серпня 2025 року позивачем було подано відповідачу переклади митної декларації країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4; інвойсу від 24 липня 2025 року № EX2500139; проформи від 17 квітня 2025 року № 25312595; підтвердження оплати від 17 липня 2025 року № 97404134230. Проте, митний орган не надав належної оцінки змісту додаткових документів, поданих у межах передбаченого законом строку, та не встановив, чи могли вони об`єктивно усунути сумніви митного органу щодо достовірності заявленої митної вартості, натомість з формальних причин не узявши такі до уваги, що за обставин цієї справи не може визнаватись судом обґрунтованим та відповідним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) критеріям добросовісності, розумності та пропорційності.
Аналізуючи оскаржувані рішення на предмет їх обґрунтованості суд не може оминути не звернувши увагу на те, що відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, згідно з пунктом 2.1 яких у розділі заповнення графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначено, з-поміж іншого, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15 Верховний Суд зауважив на тому, що сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Також у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 815/143/174 Верховний Суд вказав на те, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Згідно зі спірним рішенням від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000118/2 за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято митну вартість товару, оформленого за митною декларацією від 24 лютого 2025 року № 25UA209170015459U4: комбайн зернозбиральний CLAAS LEXION7600 - 1 шт., що використовувався, рік виготовлення 2021, серійний номер C8500547, без жниварки - 260000 Євро. Разом з тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, а джерелом інформації вказано МК України та цінову базу ЄАІС ДМСУ.
З цих підстав оскаржуване рішення про коригування митної вартості не можна визнати обґрунтованим, оскільки саме лише посилання на митну декларацію із зазначенням задекларованої митної вартості не дозволяє пересвідчитись у тому, що цей товар був подібним товару, що імпортується позивачем, як і перевірити чи характеристики оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, могли бути порівнювані для цілей визначення митної вартості товару.
Доведення таких обставин покладено саме на митний орган, як і викладення пояснень щодо зроблених коригувань відносно схожих, як зазначає відповідач, товарів, умов поставки, комерційних умов тощо (згідно з викладеними вище вимогами до оформлення рішення про коригування митної вартості товарів) для цілей дотримання встановлених митним законодавством вимог при здійсненні коригування заявленої митної вартості товарів.
За встановлених обставин цієї справи, проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд констатує, що митним органом не доведено, що ФОП ОСОБА_1 було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.
Враховуючи, що вказані вище доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржуване рішення не містить, суд дійшов висновку, що подані декларантом документи слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору.
Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а тому однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають та який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Роблячи висновки у цій справі суд виходить з того, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, а згідно з частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення в частині визначення митної вартості імпортованого товару, тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним.
Оскільки причиною відмови у прийнятті митної декларації від 28 липня 2025 року № 25UA101020025068U2 згідно з оскаржуваною карткою відмови від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000816 вказано не підтвердження документально заявленої митної вартості товару, включаючи додатково подані документи, що спростовано під час судового розгляду справи, а також прийняття рішення про коригування митної вартості товару від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000118/2, то визнання протиправним рішення про коригування митної вартості зумовлює й протиправність картки відмови в прийнятті митної декларації з тих же підстав.
Оскільки оскаржувані у справі рішення митного органу не відповідають встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, позовні вимоги у цій справі слід задовольнити. 
За правилами частини першої статті 139 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 15140 грн (платіжна інструкція від 02 вересня 2025 року № 26791) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення судових витрат на переклад документів, суд виходить з того, що згідно з частинами п`ятою-восьмою статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
До матеріалів справи стороною позивача долучено документи у перекладі на державну мову, зокрема: підтвердження оплати (swift) від 15 липня 2025 року; фактура № ЕХ2500139; CMR 2407-01; митна декларація країни відправлення від 26 липня 2025 року № 25PL3010100022NVB4; рахунок № 25312595; підтвердження трансакції від 17 липня 2025 року на суму 172000 євро.
На виконання вимог частини п`ятої статті 137 КАС України позивач до суду надав наступні документи, які підтверджують розмір витрат на залучення перекладача: копію акта приймання-передачі наданих послуг від 29 серпня 2025 року № 400 щодо перекладу документів для подання до суду у справі про оскарження рішення про коригування митної вартості товарів від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000118/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000816, вартістю 2700 грн (450 грн/шт. х 6 документів); копію рахунку від 29 серпня 2025 року № 400 на суму 2700 грн.
Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входять до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Оскільки переклад документів замовлено позивачем задля подання відповідних документів суду з метою доведення своєї позиції у справі, відповідно, понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи, тому вимоги про стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці підлягають задоволенню в повному обсязі. Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 160/7049/19.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, суд зазначає таке.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн, та 15 січня 2026 року через підсистему "Електронний суд" подано суду заяву про компенсацію витрат на правову допомогу з доданням на підтвердження копії договору про надання правничої допомоги від 01 вересня 2025 року № 01/09-2025, акта приймання-передачі наданих послуг від 15 січня 2026 року та рахунку від 15 січня 2026 року № 15/01-3.
За умовами пункту 1.1 цього договору Адвокатське об`єднання "Лігал Енд Кейс" (Адвокатське об`єднання) приймає зобов`язання надавати Клієнту (Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ) правничу допомогу щодо оскарження рішення про коригування митної вартості товарів від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000118/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000816 Житомирської митниці, та відповідно до пункту 2.1 цього договору Адвокатське об`єднання бере зобов`язання: написати та подати позовну заяву; представляти інтереси Клієнта в адміністративних судах; здійснювати необхідні процесуальні дії щодо розгляду справи.
Згідно з розділом 4 цього ж договору сторони дійшли згоди, що вартість правничої допомоги становить 10000 грн (без ПДВ); оплата здійснюється на підставі рахунків не пізніше 5-ти календарних днів після ухвалення рішення у справі у суді І інстанції; за результатами надання правничої допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг) із зазначенням обсягу наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги та її вартості.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 15 січня 2026 року сторонами підтверджено надання послуг: написання та подання позовної заяви з додатками до Житомирського окружного адміністративного суду; відповіді на відзив від 24 вересня 2025 року та додаткових пояснень від 12 листопада 2025 року на загальну суму 10000 грн, що підтверджено також і рахунком на оплату від 15 січня 2026 року № 15/01-3 на суму 10000 грн за надання правничої допомоги у цій справі.
Відповідачем подано заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій доводи відповідача зводяться до завищення та неспівмірності зі складністю справи та обсягом правничої допомоги у цій справі визначених до відшкодування таких витрат у сумі 10000 грн. Відповідач акцентує, що подання позовної заяви з додатками до суду не є видом юридичної допомоги, а фіксований розмір гонорару не означає присудження до компенсації понесених витрат безвідносно до їх розумності (дійсності та необхідності) та справедливості їх визначення. Також акцентує на тому, що у акті приймання-передачі не вказано кількості затраченого часу на підготовку двох процесуальних документів. Тому, вважаючи неспівмірними витрати на правничу допомогу у сумі 10000 складності цієї справи, просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача у повному обсязі. 
Визначаючись щодо обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, суд насамперед, враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Разом з тим, Верховний Суд, розглядаючи питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу послідовно у своїй судовій практиці дотримується того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Отже, ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми коштів за критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, погоджується з відповідачем у тому, що види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закон № 5076-VI), й до таких не відноситься подання позовної заяви до суду (подібні висновки викладено в ухвалі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 9901/264/19).
Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Тому суд не погоджується з доводами відповідача щодо незазначення в акті виконаних адвокатом робіт розрахунку вартості підготовки двох процесуальних документів із кількістю витраченого часу на їх підготовку.
Аналізом положень статті 134 КАС України суд дійшов висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Подібної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та від 23 січня 2025 року у справі № 240/32993/23.
Тому суд вважає допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної роботи, без прив`язки до погодинної вартості або фіксованої вартості.
Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у цій справі фактично підтверджено підготовку адвокатом позовної заяви, відповіді на відзив, письмових додаткових пояснень у справі, а також підтверджено участь адвоката Гарькавого М. В. у 4 (чотирьох) судових засіданнях у цій справі, з урахуванням того, що сума фінансових гарантій у зв`язку з відмовою у прийнятті митної декларації № 25UA101020025068U2 склала 734722,50 грн й береться судом до уваги в аспекті значення цієї справи для позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги й таким, що відповідатиме критерію розумності та реальності, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у визначеній фіксованій сумі 10000 грн.
Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі це спонукає суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Суд також враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) № R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, буд. 25, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 44005610) задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000118/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 липня 2025 року № UA101020/2025/000816.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці судові витрати зі сплати судового збору у сумі 15140 грн (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 коп.), 2700 грн (дві тисячі сімсот гривень 00 коп.) судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, та 10000 грн (десять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Г. Приходько

Повне судове рішення складене 16 березня 2026 року

16.03.26