ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1018/26 Справа № 185/1108/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:     головуючого - судді Ткаченко І.Ю.,
суддів: Свистунової О.В.,  Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2025 року,- 

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що працював на підприємстві відповідача в тому числі у шкідливих підземних умовах праці. За час роботи на підприємстві відповідача отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатія; хронічне обструктивне захворювання легень; нейросенсорна приглухуватість. 06.06.2012 року позивача було звільнено за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі. Згідно з довідкою МСЕК від 27.02.2013 року йому первинно встановлено 55% втрати працездатності сукупно: 40% - радикулопатія; 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість. Довідкою МСЕК від 06.02.2019 року позивачу встановлено повторно 60% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання безстроково. Вказані діагнози отриманих на підприємстві професійних захворювань підтверджені та встановлені ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» з 25.12.2012 року. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 22.01.2012 року встановлено, що хронічне захворювання виникло за таких обставин: неефективність роботи захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: Запиленість повітря робочої зони: (995,35 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, 67% часу зміни), у тому числі вміст вугільного двоокису кремнію: середній 10,15% при ГДК до 10%, максимальний 10. Запиленість повітря робочої зони: (28,87 мг/м3 при ГДК 10,0 мг/м3, 33% часу зміни), у тому числі вміст вугільного двоокису кремнію: середній 3,4% при ГДК до 10%, максимальний 10. Рівень шуму -98 дБА при ГДР 80 дБА, 100% часу робочої зміни. Рівень фізичного перевантаження: разовий підйом вантажу до 50 кг при нормативному до 5 кг, 67% часу зміни, сумарна вага 1500 кг за зміну при нормативній до 100 кг, перебування у позі «стоячи» більше 80% часу зміни. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 245 000 грн. (а.с. 1-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання – задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 110 000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині – відмовлено.
Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.40--43).

Не погодившись з таким рішенням суду, ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” звернулось із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухвалене з порушенням чинного законодавства України, без врахування всіх фактичних обставин справи.  Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надав невірну оцінку доказам по справі. Заявляє вимогу про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 110 000 грн., та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Крім того зазначає, що позивач, в порушення норм п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України, вдруге подав позовну заяву до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а саме: стягнення моральної шкоди, спричиненої встановленням втрати професійної працездатності (а.с.45-47).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
06.06.2012 року ОСОБА_1 був звільнений за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України.
22.01.2013 року Головою ліквідаційної комісії головний державним санітарним лікарем м. Першотравенська затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 25.12.2012 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини м. Кривий Ріг встановлений діагноз: радикулопатія; хронічне обструктивне захворювання легень; нейросенсорна приглухуватість.
Даним актом встановлені обставини виникнення хронічного професійного захворювання: неефективність роботи захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони: (995,35 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, 67% часу зміни), у тому числі вміст вугільного двоокису кремнію: середній 10,15% при ГДК до 10%, максимальний 10; запиленість повітря робочої зони: (28,87 мг/м3 при ГДК 10,0 мг/м3, 33% часу зміни), у тому числі вміст вугільного двоокису кремнію: середній 3,4% при ГДК до 10%, максимальний 10; рівень шуму -98 дБА при ГДР 80 дБА, 100% часу робочої зміни; рівень фізичного перевантаження: разовий підйом вантажу до 50 кг при нормативному до 5 кг, 67% часу зміни, сумарна вага 1500 кг за зміну при нормативній до 100 кг, перебування у позі «стоячи» більше 80% часу зміни.
Випискою до акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10ААА № 087079 від 27.03.2013 року позивачу первинно встановлено 55% втрати працездатності сукупно: 40% - радикулопатія; 10% - ХОЗЛ; 5% - туговухість. Встановлена 3 група інвалідності.
Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ № 215033 від 06.02.2019 року позивачу повторно встановлена 3 група інвалідності за професійним захворюванням з 01.02.2019 року, безстроково. Рекомендовано нагляд і лікування у невропатолога, травматолога, пульмоголога, ЛОР, стаціонарне лікування.
Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА № 075675 від 06.02.2019 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 45% - радикулопатія; 10% - ХОЗЛ; 5% - туговухість, безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховував стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 110 000 грн.

Проте висновок в частині задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 153 КЗпП України, передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Пунктами 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17 визначено, що право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений період стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця). Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодовувати заподіяну працівнику моральну шкоду. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. 
Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу первинно встановлена втрата працездатності випискою з акту огляду МСЕК від 27.02.2013 року серії 10 ААА № 087079, тобто право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення йому такої стійкої втрати працездатності - з 27.02.2013. 
Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що у 2013 році позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь виплату за моральну шкоду завдану отриманими професійними захворюваннями в сумі 40 000 грн. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди спричиненої пошкодженням здоров`я – задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень. 
Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок. 
В іншій частині позову — відмовлено (а.с.37). 
Вказане судове рішення не оскаржувалось учасниками справи в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та ухвалив неправильне рішення.
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи.

Проте повторне відшкодування моральної шкоди за таких же обставин діючим законодавством не передбачено. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом). Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про повторне стягнення з відповідача моральної шкоди за одних і тих же підстав.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 940 грн. в частині вимог майнового характеру.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за вимогами щодо стягнення суми моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, то судовий збір за вимогами майнового характеру компенсуються відповідачу за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2025 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання - відмовити.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 940,00 гривень компенсувати Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Павлоградвугілля» за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Судді: