Справа № 331/6187/25
Провадження № 2/331/840/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
19.03.2026 

Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства -

ВСТАНОВИВ:
Позивач, через представника адвоката Ганчеву М.А., звернувся до суду з позовом про визнання батьківства, в якому вказує, що 21 квітня 2017 року позивач і відповідачка зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 16 вересня 2024 року у справі №331/4414/24. Рішення набрало законної сили 16 жовтня 2024 року. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України та у зв`язку з окупацією міста Бердянська відповідачка виїхала до Німеччини. 
Перебуваючи там, ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ахерн відповідачка народила доньку ОСОБА_3 . У зв`язку із народженням Ярослави відділом РАЦС міста Ахерн відповідачці було видано тимчасове свідоцтво, однак дані про батька в ньому не були зазначені. На цьому документі було проставлено апостиль, який засвідчив зміст документу, підпис і дієздатність особи, яка підписала його. Тимчасове свідоцтво про народження ОСОБА_3 було підтверджено у м. Баден-Баден 02 вересня 2025 заступником голови земельного суду.
Оскільки реєстрація народження ОСОБА_3 відбулась відповідно до німецького, а не українського, законодавства, у тимчасовому свідоцтві не було зазначено батька дитини. В інакшому випадку батьком дитини було б вказано позивача, оскільки відповідно до ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Оскільки ОСОБА_3 народилась через 2 місяці після припинення шлюбу, вона походить від відповідачки та позивача.
Прохає суд Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ахерн Федеративної Республіки Німеччина від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України. Зобов`язати Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) поновити актовий запис про народження ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ахерн Федеративної Республіки Німеччина від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, та внести в нього зміни, а саме в графі "батько" вказати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 . Судові витрати залишити за позивачем.
23.10.2025 року Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Відзив від відповідача на позов до суду не надійшов.
17.12.2026 року Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Представник позивача, адвокат Ганчева М.А. та ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилися, долучили до матеріалів справи заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримують позовні вимоги.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808/
Представник Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Встановлено, що 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 16 вересня 2024 року у справі №331/4414/24./а.с.9-12/. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ахерн ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_3 . У зв`язку із народженням Ярослави відділом РАЦС міста Ахерн відповідачці було видано тимчасове свідоцтво, однак дані про батька в ньому не були зазначені. На цьому документі було проставлено апостиль, який засвідчив зміст документу, підпис і дієздатність особи, яка підписала його. Тимчасове свідоцтво про народження ОСОБА_3 було підтверджено у м. Баден-Баден 02 вересня 2025 заступником голови земельного суду./а.с.13-18/.
На запит суду, Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса)надано 04.02.2026 року відповідь про відсутність за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про державну реєстрацію народження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Частина перша статті 122СК України встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з двох частин: презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.
Презумпція шлюбного материнства стверджує, що саме дружина народила дитину і саме ту дитину, яку вона забрала з пологового медичного закладу.
Згідно із презумпцією батьківства чоловіка, саме він є батьком дитини, народженої його дружиною. Презумпція батьківства чоловіка (шлюбного батьківства) поширюється на три групи дітей: 1) тих, які були зачаті і народжені в шлюбі; 2) тих, які були зачаті до шлюбу, але народжені в шлюбі; 3) тих, які були зачаті у шлюбі, але народжені після його припинення або визнання недійсним.
Відповідно до частини другої статті 122СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Отже, презумпція шлюбного батьківства стосовно третьої групи дітей діє протягом десяти місяців з моменту смерті батька, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.
Згідно з частиною третьою статті 122 СК України, подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавством для подружжя передбачена можливість подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка батьком дитини (частина третя статті 122 СК України).
У даній справі така заява не подавалася.
Пунктом 20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та на час здійснення актового запису про народження ОСОБА_4 , передбачено, що якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту.
Звертаючись до суду, у позовній заяві ОСОБА_1 як на підставу позовних вимог посилався на положення статті 122 СК України та вказував на те, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, а дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Презумпція батьківства - це загальне правило, що відображає безумовне визначення походження дитини від свого батька. Традиційною та загальновживаною є презумпція батьківства чоловіка матері дитини, тобто в разі народження дитини у шлюбі до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним її матір`ю і батьком визначається подружжя.
Презумпція батьківства для дитини, яка була зачата у шлюбі, але народилася після його припинення, свідчить про те, що якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі.
Отже, ОСОБА_2 народила ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу з ОСОБА_1 , а тому, вважається, що саме останній є батьком дитини, що відповідає вимогам статті 122 СК України, Правилам державної реєстрації актів цивільного стану в Україні у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та на час здійснення актового запису про народження ОСОБА_4 , та відповідає інтересам малолітньої дитини.
При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного відповідачка не надала, презумпцію батьківства ОСОБА_1 відносно дитини не спростувала, при цьому, заінтересованості до справи та встановлення істини у справі не проявляла.
Верховний суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 336/1357/16-ц, провадження № 61-1452св20 вказав на право дитини знати свого батька […], а беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості).
Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не містить норми, котра б прямо передбачала право на батьківство. Водночас у багатьох рішеннях за статтею 8 розглядається дотична до нього проблематика, а саме пропорційність інтересів батька та матері при вирішенні питання про народження дитини.
ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року)звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції - це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей(див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу«С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).
Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).
За статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Керуючись ст.ст. 5,6,10,206,263-265,280-285,353 ЦПК України, ст. ст. 122 СК України,суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства – задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ахерн Федеративної Республіки Німеччина від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України.

Зобов`язати Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) поновити актовий запис про народження ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ахерн Федеративної Республіки Німеччина від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, та внести в нього зміни, а саме в графі "батько" вказати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 . 

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.03.2026.

Суддя: Н.В.Фісун