справа № 198/45/26 
провадження № 2/0198/157/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Довгопол О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ільченко І.В., звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування вимог зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу чоловік позивачки, ОСОБА_3 , був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, не склавши заповіту. 
Позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а інша спадкоємиця першої черги за законом, донька померлого ОСОБА_4 , відмовилась від прийняття спадщини, подавши нотаріусу відповідну заяву. 
Відповідач, який є рідним сином позивачки та померлого, на час смерті останнього був зареєстрований з ним за однією адресою, проте фактично на проживав із батьком з 1992 року, від спадщини не відмовлявся, але і заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусу на подавав.
ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 10.12.2025 їй відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що в документі, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно у вигляді житлового будинку, по батькові власника зазначено « ОСОБА_5 », а у свідоцтві про смерть – « ОСОБА_6 ». Відтак помилка в договорі купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчує право власності спадкодавця на таке нерухоме майно, є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. 
Крім того, позивачка вважає, що сама по собі державна реєстрація місця проживання відповідача як спадкоємця разом зі спадкодавцем не є беззаперечним доказом його постійного проживання разом з батьком на момент смерті та фактичного прийняття спадщини, тому порушує право ОСОБА_1 на отримання спадщини в цілому. 
Отже, вона змушена звернутись до суду та просить встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документа на об`єкт нерухомого майна та визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
29.01.2026 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду від державного нотаріуса Юріївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано копію спадкової справи.
Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явились, разом з тим в позовній заяві представник просила розглянути справу за їх відсутності. 
Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. 
Так, судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області 24 січня 2023 року.
Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 41,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Матеріали справи не містять відомостей, що за життя ОСОБА_3 складав заповіт, тому спадкування після його смерті має здійснюватись в порядку черговості за законом.
З копії спадкової справи № 11/2023, заведеної після смерті  ОСОБА_3 , виходить, що спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є позивачка ОСОБА_1 та їх спільні діти – ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
Донька померлого ОСОБА_4 від спадщини відмовилась у встановленому порядку, подавши нотаріусу відповідну заяву.
В свою чергу, інший спадкоємець відповідач ОСОБА_2 на момент смерті батька був зареєстрований із ним за однією адресою, проте фактично не проживав із ним з вересня 1992 року та до дня його смерті, що підтверджується довідкою № 98, виданою старостою Новоіванівського старостинського округу виконавчого комітету Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області 17.12.2025, та актом обстеження дійсності непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , складеного діловодом Новоіванівського старостинського округу 25.12.2025. 
Від спадщини відповідач не відмовлявся, разом з тим і заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусу не подавав. 
Надаючи оцінку вказаним вище обставинам, суд зазначає таке.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).
Оскільки відповідач, який також є спадкоємцем за законом першої черги, фактично не проживав із батьком на час його смерті, він вважається таким, що не прийняв спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 10.12.2025 їй відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що в документі, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно у вигляді житлового будинку, по батькові власника зазначено « ОСОБА_5 », а у свідоцтві про смерть – « ОСОБА_6 ».
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Як виходить із договору купівлі-продажу, посвідченого 06.08.1992 Другою Павлоградською державною нотаріально конторою за реєстровим номером 1748, покупцем житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_3 , в той час як по батькові спадкодавця було « ОСОБА_6 », а отже постанова державного нотаріуса від 10.12.2025 про відмову позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно є такою, що відповідає вимогам нормативних актів.
Разом з тим, факт того, що спірний будинок дійсно належав ОСОБА_3 , а в правовстановлюючому документі допущено помилку у зазначенні по батькові покупця, підтверджується:
- свідоцтвом про народження померлого спадкодавця серії НОМЕР_2 , виданим 14.08.1960, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 ; 
- свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданим 23.02.1974, про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ; 
- довідкою органу місцевого самоврядування № 98 від 17.12.202 та відповіддю № 101 від 25.12.2025 на адвокатський запит, що за даними погосподарських книг за за адресою: АДРЕСА_1 , по день смерті був зареєстрований та проживав разом з сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому належав будинок; 
- довідкою органу місцевого самоврядування № 281 від 09.12.2021 про наявність у ОСОБА_3 за адресою:  АДРЕСА_1 , земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Оскільки наявні протиріччя щодо зазначення по батькові спадкодавця у правовстановлюючому документі на житловий будинок та у свідоцтві про його смерть, а в позасудовому порядку усунути помилку неможливо, позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту підлягають задоволенню.
Таким чином, з огляду на те, що позивачка є спадкоємицею за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , інші спадкоємці, які могли б претендували на спадкове майно, згідно з відомостями спадкової справи № 11/2023 відмовились від прийняття спадщини або не можуть бути визнані такими, що прийняли спадщину, помилка в договорі купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчує право власності спадкодавця на таке нерухоме майно, позбавляє спадкоємицю можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документа – договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання ОСОБА_1 про залишення за нею витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 1220, 1217, 1218, 1233, 1235, 1255, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.
Встановити факт належності  ОСОБА_3 правовстановлюючого документа – договору купівлі-продажу, посвідченого 06.08.1992 державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1748.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомості про учасників справи:
- ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );
- ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено та підписано 25 лютого 2026 року.

Суддя   І.  О.  Гайдар