ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4290/23  Номер провадження 22-ц/814/1697/26	Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвокатки Гайтоти Ірини Миколаївни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення – не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 93 512,52 грн та судові витрати. 
Свої вимоги мотивував невиконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 05.11.2020.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.11.2020 у розмірі 93 512,52 грн.

Адвокатка Гайтота І.М., представниця ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що матеріали справи не містять підтверджень укладення кредитного договору саме 05.11.2020 і погодженням умов та правил надання кредитних коштів.
Посилання банку на наявність виписки про рух коштів, заяви про приєднання до умов та правил підписану відповідачем, як на підставу задоволення позовних вимог є необгрунтованими, оскільки умови кредитування є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалась кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності оригіналу самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору б/н від 05.11.2020, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги банку є доведеними, оскільки банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин за договором від 05.11.2020 на умовах, зазначених у позові, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2020 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.15-22). 
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.
До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором за станом на 31.10.2023 утворилася заборгованість у розмірі 93 512,52 грн, яка складається з: 74 999,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 813,36 грн - заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при вирішенні цього спору слід керуватися правовими позиціями, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах (постанова від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження№14-131цс19) та постанова від 12.06.2019 у справі № 344/3627/169-ц року). 
У зазначених справах Верховним Судом зроблені такі висновки.
«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що відповідач не підтвердив свою згоду з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи, а Банк не довів зворотнє належними і допустимими доказами. 
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію заяви про приєднання до умов та правил надання послуг від 05.11.2020, яка містить електронно графічний підпис відповідача та у якій зазначено умови кредитування, однак позивачем суду не надано відомостей щодо цілісності та незмінюваності даних з моменту її підписання.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №758/14925/23 від 04.02.2026, яка за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем коштів спростовуються наявними в матеріалах справи: виписки про рух коштів (а.с.10-12), наявністю підпису відповідача на заяві про приєднання до умов та правил надання послуг (а.с.15-22, 24), який відповідач не спростував та не просив призначити у справі експертизу чи відомостей про його звернення до органів поліції з приводу шахрайських дій.
Перевіряючи обгрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита, апеляційний суд керується такими міркуваннями. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду виписку по рахунку відповідача (а.с.10-12), якою підтверджується видача коштів за укладеним договором.
Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, у довідках про зміну кредитного ліміту, відповідачем не спростовано. 
Проаналізувавши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що за період з 17.12.2020 по 01.10.2023 ОСОБА_1 використано 187 254,33 грн кредитних коштів і повернуто на картковий рахунок 120 050,62 грн.
У позовній заяві заборгованість нарахована за станом на 31.10.2023, проте матеріали справи не містять виписки по рахунку за станом на 31.10.2023.
Оскільки Банком суду не надано належних і допустимих доказів того, що сторонами договору узгоджені у встановлений законом спосіб питання нарахування і сплати відсотків за користування кредитними коштами, то усі кошти, які внесені боржником на картковий рахунок, слід вважати такими, внесені у рахунок погашення тіла кредита.
Так як боржник витратив з карткового рахунку кошти на 67 203,71 грн більше, ніж вніс, то позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають частковому задоволенню 
Отже, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, а саме про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за договором б/н від 05.11.2020 у розмірі 67 203,71 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи наявність у відповідача ІІ групи інвалідності, те, що він звільнений від сплати судового збору, відсоток задоволених позовних вимог (71,86%), за рахунок держави слід відшкодувати АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 2 684 х 71,86% = 1 928,72 грн судового збору за подачу позову до суду.
Враховуючи відсоток задоволеної апеляційної скарги (28,14%), а також наявність у відповідача інвалідності ІІ групи з АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави необхідно стягнути 3 220,8 х 28,14 = 906,33 грн.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки за рахунок держави АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно відшкодувати судовий збір у розмірі 1 928,72 грн, а з АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 906,33 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, за рахунок держави АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» слід відшкодувати різницю судових витрат, у розмірі 1 928,72 - 906,33 =1 022,39 грн, а також звільнити АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від обов`язку сплачувати державі частину судового збору.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Гайтоти Ірини Миколаївни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити частково. 

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 05.11.2020 у розмірі 67 203,71 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту. 

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», у розмірі 1 022,39 грн віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов