ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/147/21 Суддя (судді) першої інстанції: Конишева О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Грибан І.О.
судді:  Беспалов О.О.
Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» до Київської митниці Держмитслужби, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В:

ТОВ «Тексіка» звернулося з позовом до Київської митниці, в якому просило суд визнати протиправним і скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UА100080/2020/200010/2 від 14.08.2020.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Також стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що подані документи до митного оформлення не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості та містили розбіжності. Отже, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято уповноваженим органом з дотриманням норм митного законодавства України.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.01.2016 року між Shaoxing Han Joyfront Textile Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (надалі - «Продавець») та позивачем був укладений Контракт №RT 19/01-16 від 19 січня 2016 року (надалі - «Контракт»), відповідно до якого Продавець бере на себе зобов`язання щодо поставки та продажу в порядку та строки, встановлені Контрактом, текстильної продукції, яка іменується як товар.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.4. 1.5, 2.1, 3.2, 3.4 та 4.1 Контракту Продавець і Позивач погодили, зокрема, шо номенклатура, кількість, ціна та загальна вартість товару вказуються окремо в додатках (специфікаціях) до Контракту, які є його невід`ємною частиною.
Поставка товару здійснюється Продавцем партіями. На кожну партію товару сторони Контракту узгоджують та затверджують додаток (специфікацію) до Контракту.
Загальний об`єм та умови поставок визначаються відповідно до додатків (специфікацій) до Контракту, які є його невід`ємною частиною.
Базис поставки товару встановлений Контрактом на умовах FOB (будь-який порт Китайської Народної Республіки) відповідно до правил «Incoterms 2000» (публікація МТП №560), якщо інші умови поставки товару не вказані у відповідному додатку (специфікації) до Контракту.
Ціна товару, що постачається за Контрактом, узгоджена сторонами на умовах FOB (будь-який порт Китайської Народної Республіки) відповідно до правил «Incoterms 2000» (публікація МІН №560), якщо інші умови поставки товару не вказані у відповідному додатку (специфікації) до Контракту.
У вартість товару включається вартість упаковки, маркування, вартість тари, сертифікат про походження. Всі витрати, пов`язані з виконанням Контракту в країні Продавця, несе Продавець, на території інших країн - позивач.
Оплата товару за Контрактом здійснюється позивачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця у розмірі 100% передоплати, а також можливе відтермінування платежу протягом 180 (ста вісімдесяти) календарних днів із дня підписання специфікації.
19.07.2019 року Продавець та позивач уклали Додаткову угоду №4 до Контракту, якою, зокрема внесли зміни в банківські реквізити Продавця.
12.06.2020 року Продавець та позивач на виконання пункту 1.4 Контракту уклали Специфікацію №RT_2010_11 до Контракту (надалі «Специфікація»), відповідно до якої Продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах Контракту наступний товар виробництва Китайської Народної Республіки, а саме:
а)тканина сумішева, Гарда 200, вибілена, саржевого переплетення, завширшки 150±5 см, 80±5% поліефір та 20±5% бавовна, товарна позиція 5514120000 відповідно до діючої на момент укладення Специфікації Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (надалі - «УКТ ЗЕД»), кількості 2 029,9 пог. м за ціною 1,07 долар США за 1 пог. м, виробник: Продавець (надалі - «Товар І»);
б)тканина сумішева, Гарда 200, пофарбована, саржевого переплетення, завширшки 150±5 см, 80±5% поліефір та 20±5% бавовна, товарна позиція 5514220000 відповідно до УКТ ЗЕД. в кількості 5 000,4 пог. м за ціною 1,07 долар США за 1 пог. м, виробник: Продавець (надалі - «Товар 2»);
в)тканина сумішева. Гарда 235, вибілена, саржевого переплетення, завширшки 150+5 см. 80±5% поліефір та 20±5% бавовна, товарна позиція 5514120000 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 505,3 пог. м за ціною 1,32 долар США за 1 пог. м, виробник: Продавець (надалі - «Товар З»);
г)тканина сумішева, Гарда 235, пофарбована, саржевого переплетення, завширшки 150±5 см, 80±5% поліефір та 20±5% бавовна, товарна позиція 5514220000 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 5 692,9 пог. м за ціною 1,32 долар США за 1 гюг. м, виробник: Продавець (надалі «Товар 4»):
д)тканина сумішева. Гарда Преміум 235, пофарбована, саржевого переплетення, завширшки 150±5см, 65±І0% поліефір та 35±І0% бавовна, товарна позиція 5514220000 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 5 500 пог. м за ціною 1.32 долар СІНА за 1 пог. м, виробник: Продавець (надалі «Товар 5»):
е)тканина Адванта 240, пофарбована, саржевого переплетення, завширшки 150±5 см, 40± 10% поліефір та 60±10% бавовна, товарна позиція 5211320000 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 4 427,5 пог. м за ціною 1,62 долар США за 1 пог. м. виробник: Продавець (надалі - «Товар 6»).
Відповідно до Специфікації Продавець та Позивач визначили, що загальна вартість Товару за Специфікацією складає 30 136,61 доларів СІІІА.
12.06.2020 року Продавець відповідно до Специфікації виставив Позивачу до сплати Інвойс №RT2010/11 (надалі - «Інвойс») на загальну суму 30 136,61 доларів США на умовах поставки товару FOB м. Нінбо (Ningbo), Китайська Народна Республіка.
19.06.2020 року позивач перерахував на користь Продавця грошові кошти в рамках Контракту в розмірі 46 680,53 доларів США відповідно до Платіжного доручення в іноземній валюті №249 від 19 червня 2020 року, виданого позивачем, з яких 4 604,63 долари СІІІА були сплачені за Товар.
02.07.2020 року позивач перерахував на користь Продавця грошові кошти в рамках Контракту в розмірі 47 072,77 долари США відповідно до Платіжного доручення в іноземній валюті №2 від 02.07.2020 року, виданого позивачем, з яких 25 531,98 доларів США були сплачені за Товар.
06.08.2020 року позивач подав до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA100080/2020/520719, у графах 31 якої позивачем був вище зазначений Товар.
Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації №UA100080/2020/520719, загальна вартість товару складає 30136,61 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB м. Нінбо, Китайська Народна Республіка.
Позивачем були понесені витрати щодо перевезення товару на загальну суму 655 доларів США. 
Таким чином, загальна митна вартість спірного товару складає 30791,61 доларів США.
Позивачем до Київської митниці Держмитслужби разом із зазначеною митною декларацією подано такі документи: контракт; специфікацію; інвойс; Договір транспортної експедиції №HW-001 від 07.03.2018 року, укладеного між компанією Hong Win International Logistics (Ningbo) Limited та Позивачем (надалі - «Експедитор» та «Договір транспортної експедиції»); Інвойс №180 від 16.06.2020 року, виставленого Експедитором; Довідки про транспортно-експедиційні витрати №HS-180-2/2020 від 16.06.2020 року, виданої Експедитором; Платіжне доручення в іноземній валюті №6 від 07.07.2020 року, виданого позивачем; Пакувальний лист Продавця від 12.06.2020 року до Інвойса; Коносамент №ZIMUNGB86020289 від 16.06.2020 року; Сертифікат про походження товару №20С3306А4396/00020 від 12.06.2020 року; Прайс-лист Продавця б/н від 12.06.2020 року. 
06.08.2020 митним органом сформовано повідомлення, у якому останній просив декларанта надати додаткові документи, а саме:
відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують здійснення 100% попередньої оплати;
відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявки тощо);
відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України, та статті 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-ІУ «Про транспортно-експедиторську діяльність», документи (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора та видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади;
відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МК України, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
виписку з бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
копію митної декларації країни відправлення з перекладом українською мовою відповідно до статті 254 МК України;
висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Так, листом вих. №686 від 13.08.2020 ТОВ «Тексіка» надано додаткові документи та пояснення щодо обставин, які наведені відповідачем у повідомленні про надання додаткових документів. 
За наслідком дослідження всіх документів відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UА100080/2020/200010/2 від 14.08.2020. Митна вартість визначена за резервним методом.
Не погоджуючись з рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості, а надані позивачем до митного оформлення документи спростовують сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Митного кодексу України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
За змістом частини першої статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Статтею 248 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно зі статтею 49 митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 50 Митного кодексу України визначено цілі використання відомостей про митну вартість товарів, згідно якої відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).
Відповідно до вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Отже, митні органи за наявності відповідних підстав та в установлений законом спосіб мають право здійснювати перевірку правильності визначення декларантом митної вартості товарів, які він переміщує через митний кордон України.
Така перевірка може здійснюватися, зокрема шляхом звернення до декларанта з вимогою надати додаткові документи, перелік яких визначений частиною третьою статті 53 Митного кодексу України.
Водночас частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує право митного органу вимагати такі документи та вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, у свою чергу, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.
Згідно частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Так, щодо доводів апелянта про те, що у графі 70 "призначення платежу" зазначений лише номер контракту та дата, згідно з яким відбулась оплата за товар, платіжне доручення не містить посилання на інвойс, тому ідентифікувати вищезазначену оплату з даною партією товарів неможливо, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Отже, чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс.
Більше того, колегія суддів зазначає, що відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.
Стосовно банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують здійснення 100% попередньої оплати, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом 4.1 Контракту оплата здійснюється позивачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Покупця на умовах 100% попередньої оплати, а також можливим є відстрочення оплати протягом 180 календарних днів із дня підписання Специфікації.
Сплата вартості товару здійснювалася наступними платежами:
- 19.06.2020 року позивач перерахував на користь Продавця грошові кошти в рамках Контракту в розмірі 46 680,53 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням 249; 
- 02.07.2020 року позивач перерахував на користь Продавця грошові кошти в рамках Контракту в розмірі 47 072,77 долари США відповідно до платіжного доручення 2.
12.06.2020 року Продавець та позивач уклали Специфікацію. 12.06.2020 року Продавець виставив до сплати на підставі Специфікації Інвойс.
Отже, сплата 100% вартості Інвойса здійснювалася шляхом:
- зарахування Продавцем частини оплати, перерахованої позивачем відповідно до Платіжного доручення 249, у рахунок часткової оплати Інвойса позивачем. З перерахованої суми 46 680,53 доларів США в якості часткової оплати згідно з Інвойсом зараховано 4604,63 долари США;
- зарахування Продавцем частини оплати, перерахованої позивачем відповідно до Платіжного доручення 2, у рахунок часткової оплати Інвойса позивачем. З перерахованої суми 47 072,77 долари США в якості часткової оплати згідно з Інвойсом зараховано 25 531,98 долар США (30 136,61 доларів США - 4 604,63 долари США).
Також стосовно транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявки тощо) то позивач повідомив відповідача про надання йому транспортного документа – коносаменту, договору транспортної експедиції та довідки про транспортно-експедиційні витрати, якими підтверджений факт перевезення товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України, а також вартості перевезення, навантажувально-розвантажувальних робіт та винагороди експедитора, яка склала 655 доларів США. 
Окрім того, додатково позивачем було надано відповідачу фотокопії таких документів: Договір транспортної експедиції; Інвойс Експедитора; Акту прийому-передачі наданих послуг №180 від 23.07.2020 року, складеного між Експедитором та позивачем, платіжне доручення в іноземній валюті №6 від 07.07.2020 року.
Щодо страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, суд зазначає, що позивач звертав увагу відповідача, що в нього були відсутні будь-які страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, оскільки відповідно до специфікації та інвойса поставка спірного товару відбувалась на умовах FOB м. Нінбо, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010), які не передбачають зобов`язань ані продавця, ані позивача щодо укладення договору (контракту) страхування товару.
Позивач також зазначив, що він на добровільних засадах не укладав будь-яких договорів страхування, пов`язаних зі спірним товаром. 
Таким чином, у позивача відсутні будь-які зобов`язання щодо підтвердження витрат на страхування товару, адже воно не здійснювалося.
В той же час, колегією суддів враховано те, що позивач надав відповідачу прайс-лист Продавця б/н від 12.06.2020 року. 
Разом з тим, зазначає, що чинне законодавство не містить обов`язкової форми прайс-листа та кожен виробник та/або продавець товару формує свій прайс-лист відповідно до власної комерційної політики, зазначаючи в ньому ту інформацію, яку він вважає доцільною. 
Більше того, прайс-лист носить виключно інформаційний характер та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, адже він не міститься в переліку документів, визначеному в частині другій статті 53 МК України.
Також, щодо копії митної декларації країни відправлення з урахуванням вимог статті 254 МК України, судом першої інстанції правильно враховано, що у відповідача були відсутні станом на день підписання листа копія митної декларації країни відправлення, у тому числі з урахуванням вимог статті 254 МК України. 
Окрім того, приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання копії митної декларації країни відправлення та експертного висновку лише за умови їх наявності у позивача.
Щодо висновків про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 53 МК України такі висновки та формація не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої декларантом митної вартості, а приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо подання таких документів лише за умови їх наявності у позивача. 
При цьому, позивач повідомляв відповідача, що станом на дату складання листа у нього були відсутні висновки спеціалізованих експертних організацій та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Також не знайшли свого підтвердження доводи апелента в частині ненадання позивачем доказів вартості страхування імпортованого товару. Наразі, судом першої інстанції правильно встановлено, що умовами поставки такого обов`язку позивача не передбачалось, а надані на вимогу митниці пояснення містять обґрунтування щодо нездійснення додаткового страхування. 
Отже, з матеріалів справи вбачається, що митним органом здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.
Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.
Разом з тим, відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за резервним методом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.
Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.
Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Отже, апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за основним методом.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів № UА100080/2020/200010/2 від 14.08.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки у апеляційній скарзі відсутні жодні доводи відповідача щодо встановленого судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці, колегія суддів не вважає за потрібне надавати оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 16.04.2026р.)