Справа № 560/8927/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

20 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 5 від 07 лютого 2025 року щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення щодо призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII та провести нарахування і виплату пенсії.
Ухвалою від 28.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Зазначає, що проходив службу у підрозділах Державної служби України з надзвичайних ситуацій (служба цивільного захисту).
Вказує, що наказом Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області від 03.01.2025 № 6 його звільнено зі служби цивільного захисту з 03.01.2025 у зв`язку із закінченням строку контракту, з виключенням зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. У витягу з наказу зазначено календарну вислугу років понад 25 років станом на день звільнення.
Стверджує, що після звільнення уповноважений підрозділ ГУ ДСНС оформив подання та направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області документи для призначення пенсії за вислугу років.
Посилається на те, що рішенням ГУ ПФУ № 5 від 07.02.2025 йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії, з мотивів того, що з 03.01.2025 позивач призваний на військову службу за мобілізацією та зарахований до списків особового складу військової частини, у зв`язку з чим, на думку відповідача, право на пенсію за вислугу років він набуде лише після звільнення з військової служби.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Із витягу з наказу ГУ ДСНС України у Хмельницькій області від 03.01.2025 № 6 вбачається, що ОСОБА_1 звільнено зі служби цивільного захисту з 03.01.2025 у зв`язку із закінченням строку контракту, з виключенням зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
У наказі зазначено календарну вислугу років понад 25 років станом на день звільнення.
У тому ж наказі міститься посилання на поіменний список військовозобов`язаних, призваних територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, відповідно до якого позивача призвано на військову службу за мобілізацією та направлено до відповідної військової частини.
Подання уповноваженого органу ДСНС та інші документи для призначення позивачеві пенсії за вислугу років надійшли до ГУ ПФУ та зареєстровані 29.01.2025 року, після звільнення позивача зі служби цивільного захисту.
Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 5 від 07.02.2025 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII. 
Єдиною наведеною у рішенні підставою відмови визначено те, що позивач з 03.01.2025 призваний на військову службу за мобілізацією та включений до списків особового складу військової частини, а тому, на думку відповідача, він набуде право на пенсію за вислугу років лише після звільнення з військової служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, Закон України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
За ст. 1-2 Закону № 2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу; б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань; в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України; г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають; е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону; є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках; ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах; з) особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України.
Згідно із ст. 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.
Пенсіонерам із числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби таких осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.
Зазначений у частині третій цієї статті порядок збереження, нарахування та виплати пенсій поширюється на пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, прийнятих на службу на посади поліцейських до підрозділів поліції особливого призначення.
Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.
Пункт «а» статті 12 Закону № 2262-XII визначає, що пенсія за вислугу років призначається: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Отже, з огляду на викладене вище, суд виходить з того, що умовами для призначення пенсії за вислугу років для позивача, звільненого 03.01.2025, є: належність до кола осіб, на яких поширюється дія Закону № 2262-XII; звільнення зі служби (у відповідному органі); наявність 25 і більше календарних років вислуги на день звільнення; звернення із заявою про призначення пенсії у встановленому порядку.
Так, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-XII, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі – Порядок № 3-1, у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), положення якого визначають, що: заява про призначення пенсії за вислугу років подається особою, звільненою зі служби, до органу, що призначає пенсію, як правило, через уповноважений орган за останнім місцем служби; до заяви додаються витяг з наказу про звільнення та виключення зі списків особового складу, розрахунок вислуги років, грошовий атестат, довідки про види грошового забезпечення тощо.
При цьому, Порядок № 3-1 не встановлює як умову звернення відсутність будь-якого іншого виду служби на момент подачі документів.
Стаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає, що: початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, для громадян України, які добровільно прибули до військової частини для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період; 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Для військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні, з дня початку відбування такого покарання військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Військовослужбовці, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 і 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону, крім випадків, передбачених цим Законом.
Під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану для військовослужбовців, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, звільнено від відбування покарання на підставі амністії, а також яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, з дня прибуття їх до військових частин (місць проходження військової служби) військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.
За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Військовослужбовці, стосовно яких судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі, передбаченій частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох діб після набрання такою ухвалою законної сили, прибути до вказаних в ухвалі військових частин (місць проходження військової служби) для продовження проходження військової служби. З дня прибуття до військових частини (місць проходження військової служби), але не пізніше набрання такою ухвалою законної сили, для таких військовослужбовців військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзацах сьомому, дев`ятому та дванадцятому цієї частини, з дня призупинення військової служби до дня її продовження виплата недоотриманого грошового, здійснення недоотриманого продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством України для військовослужбовців, не здійснюються.
Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу; безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством.
Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Суд вказує на те, що зазначені вище положення щодо початку проходження військової служби за призовом під час мобілізації та закінчення проходження військової служби важливі для встановлення періоду військової служби, проте не змінюють змісту умов призначення пенсії за Законом № 2262-XII, який регулює пенсійні правовідносини.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23 наголосила, що: визначальним є момент, коли особа почала реалізовувати право на призначення пенсії, тобто звернулася із заявою й документами до уповноваженого органу; право на пенсію за вислугу років визначається виходячи з законодавства, чинного на момент такого звернення, а не на момент набуття вислуги чи в інший час; календарна вислуга років – це тривалість служби, визначена в повних календарних роках; пільгова вислуга може враховуватися лише для обчислення розміру пенсії, але не для набуття права на неї.
Ці правові висновки прямо підтверджують, що для осіб, які звернулися за призначенням пенсії після відповідних змін до законодавства, право на пенсію визначається за календарною вислугою років, а не за пільговою.
У постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 580/460/24 розглядалося питання перерахунку пенсії за вислугу років для військового пенсіонера, який під час дії воєнного стану був призваний на військову службу за мобілізацією. 
Так, Верховний Суд дійшов висновку, що: орган Пенсійного фонду не має права відмовити у перерахунку пенсії, посилаючись лише на неподання заявником розрахунку вислуги років, якщо такий розрахунок має бути наданий іншим органом; Пенсійний фонд має вчиняти активні дії для отримання необхідних документів та не може формально перекладати цей обов`язок на заявника.
Хоча у цій справі йшлося саме про перерахунок уже призначеної пенсії для мобілізованого пенсіонера, підхід Верховного Суду до тлумачення статті 2 Закону № 2262-XII свідчить, що повторне проходження служби (у тому числі, за мобілізацією) не заперечує існування й реалізацію пенсійних прав, а навпаки, передбачає можливість їх подальшого удосконалення (перерахунку).
Узагальнюючи наведене вище, суд виходить із того, що: право на пенсію за вислугу років за Законом № 2262-XII виникає за умови наявності встановленого законом календарного стажу, факту звільнення зі служби та звернення із заявою у встановленому порядку; календарна вислуга років є визначальною для набуття права на пенсію, а пільгова вислуга впливає лише на розмір пенсії; повторне проходження служби, у тому числі, у порядку мобілізації, саме по собі не може бути підставою для позбавлення особи можливості реалізувати чи розширити пенсійні права, оскільки Закон № 2262-XII прямо передбачає механізми збереження та перерахунку пенсій у таких ситуаціях.
Так, у цій справі судом, серед іншого, встановлено таке. 
Позивач проходив службу у підрозділах ДСНС (служба цивільного захисту) та має статус особи, на яку поширюється дія Закону № 2262-XII.
Наказом ГУ ДСНС від 03.01.2025 № 6 позивача звільнено зі служби цивільного захисту з 03.01.2025 із виключенням зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
Цей наказ є належним і достатнім доказом факту звільнення зі служби, яка є підставою для призначення пенсії за вислугу років.
У наказі зазначено, що на день звільнення позивач має понад 25 календарних років вислуги, що відповідає вимогам пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Подання уповноваженого органу ДСНС та документи для призначення пенсії зареєстровані у ГУ ПФУ 29.01.2025 року, тобто після звільнення зі служби цивільного захисту і в межах розумного строку. 
Саме на цю дату, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наприклад, у справі № 520/5695/23, слід орієнтуватися при визначенні застосовуваної редакції Закону та оцінці наявності умов для реалізації права.
Отже, станом на момент звернення та на момент прийняття оскаржуваного рішення усі передбачені Законом № 2262-XII умови для реалізації права на пенсію за вислугу років у позивача були наявні.
Щодо мотивів відмови відповідача позивачу у спірних правовідносинах, то суд виходить із таких міркувань. 
Як убачається з оскаржуваного рішення відповідача, єдиною підставою відмови стало те, що позивач з 03.01.2025 призваний на військову службу за мобілізацією та включений до списків особового складу військової частини, а отже, на думку відповідача, не виконується умова «після звільнення зі служби» в розумінні статті 2 Закону № 2262-XII.
Однак таке тлумачення відповідача є помилковим з огляду на таке.
Положення статті 2 Закону № 2262-XII пов`язують призначення пенсії з фактом звільнення зі служби, а не з відсутністю будь-якого іншого виду служби на момент звернення за пенсією.
Системний аналіз цієї статті (з урахуванням приписів про повторне прийняття на службу та мобілізацію пенсіонерів) свідчить, що законодавець допускає поєднання статусу пенсіонера за Законом № 2262-XII та статусу військовослужбовця, а у разі повторної служби передбачає механізми збереження та перерахунку пенсії (що підтверджено, зокрема, правовою позицією Верховного Суду у справі № 580/460/24).
Водночас, суд виходить із того, що факт призову позивача на військову службу не скасовує юридичного факту його звільнення зі служби цивільного захисту, який уже настав і підтверджений наказом від 03.01.2025 № 6, і саме цей факт є підставою для призначення пенсії за вислугу років.
Отже, відповідач неправомірно ототожнив умову «після звільнення зі служби» з умовою відсутності будь-якої служби на момент звернення за пенсією, чого Закон № 2262-XII не містить.
Беручи до уваги: наявність у позивача необхідного календарного стажу та факту звільнення зі служби цивільного захисту; звернення за призначенням пенсії після звільнення; те, що повторне проходження служби за мобілізацією не є перешкодою для реалізації пенсійних прав за Законом № 2262-XII, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 5 від 07.02.2025 не відповідає вимогам закону та є необґрунтованим.
Відповідач, на якого покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення (ч. 2 ст. 77 КАС України), не навів інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж повторне проходження служби, і не надав доказів існування таких підстав.
Позивач просить суд: визнати протиправними дії та скасувати рішення відповідача № 5 від 07.02.2025 року; зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення пенсії та провести її нарахування і виплату.
Відповідно до положень статті 245 КАС України, суд, задовольняючи позов, може: визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень; зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії; у передбачених законом випадках – застосувати інший спосіб захисту, який забезпечить ефективне поновлення порушеного права.
При цьому, суд виходить з того, що він не повинен підміняти собою орган Пенсійного фонду в частині: первинних розрахунків розміру пенсії; визначення дати початку її виплати з урахуванням усіх даних про виплату грошового забезпечення; застосування довідок про додаткові види грошового забезпечення.
У цій справі суд установив, що: у позивача наявні усі правові передумови для реалізації права на пенсію за вислугу років; відмова відповідача у призначенні пенсії з мотивів мобілізації є протиправною; разом з тим конкретний розмір пенсії, дата початку її виплати, можливі надбавки та доплати потребують здійснення спеціальних розрахунків та застосування підзаконних актів, що відноситься до компетенції відповідача.
За таких обставин і правових підстав, ефективним та відповідним закону способом захисту прав позивача є: визнання протиправним та скасування рішення № 5 від 07.02.2025 року; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років і прийняти нове рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні суду.
Це, з одного боку, забезпечує реальне поновлення порушеного права позивача, а з іншого – не виходить за межі повноважень суду та не підміняє собою орган Пенсійного фонду.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково: у частині скасування оскаржуваного рішення відповідача – повністю; у частині зобов`язання призначити позивачу пенсію та здійснити нарахування і виплату – шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача і прийняти нове рішення, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Інші аргументи позивача не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивача, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 645, 97 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 5 від 07 лютого 2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (від 29.01.2025 вх. № 2205/8) про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII та прийняти нове рішення за результатами такого розгляду з урахуванням правової позиції суду, викладеної в цьому рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) грн 97 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений