ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 Справа № 914/2308/24 
За позовом: Релігійної організації “Релігійна громада Української Греко-Католицької церкви парафії
святого великомученика Димитрія у с. Яблунівка Буського району Львівської області”,
до відповідача: Буської міської ради,
про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.
Суддя Б. Яворський, 
при секретарі О. Муравець. 
Представники сторін:
від позивача: Т.Сай,
від відповідача: не з`явився. 
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Релігійної організації “Релігійна громада Української Греко-Католицької церкви парафії святого великомученика Димитрія у с. Яблунівка Буського району Львівської області” до Буської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Вимоги обґрунтовуються тим, що релігійна організація після смерті ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом (житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ), однак через відсутність правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на житловий будинок позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.11.2024 (суддя Т. Рим) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №914/2308/24, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою від 01.12.2025 підготовче засідання призначено на 17.12.2025. 
16.12.2025 у зв`язку із Указом Президента України від 13.12.2025 №944/2025, яким Т. Рима призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду, та Рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 №8, на підставі розпорядження керівника апарату суду №297 від 16.12.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №914/2308/24, внаслідок якого визначено суддю Б. Яворського для розгляду даної справи.
Ухвалою від 18.12.2025 суд прийняв справу до свого провадження та розпочав розгляд справи спочатку. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.
Ухвалою від 26.01.2026 суд залишив без розгляду позовну вимогу про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.02.2026.
Представник позивача у судове засідання 23.02.2026 з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, пояснила, що будинковолодіння уже тривалий час використовується для потреб парафії, для волонтерської допомоги та плетіння захисних сіток для фронту. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, проте у раніше поданих заявах (21.10.2025, 26.01.2026) просив проводити судове засідання за відсутності представника та зазначив, що заперечень проти задоволення позовних вимог не має.
Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки відповідачу було відомо про наявність даного спору, він неодноразово подавав заяви, у яких просив розгляд здійснювати за його відсутності та зазначав, що заперечень щодо задоволення позову не має, суд розглянув справу за його відсутності.
У судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
01.02.2013 ОСОБА_1 склала заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, яке буде належати їй на день смерті, вона заповідає УГКЦ парафії святого великомученика Димитрія у с. Яблунівка Буського району Львівської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть.
Згідно довідки №323 від 03.08.2021, виданої Яблунівським старостинським округом Буської міської територіальної громади, ОСОБА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 ; заповіт від імені померлої, посвідчений Яблунівською сільською радою 01.02.2013 за №1, не змінювався і не відмінявся.
Згідно довідки №8 від 07.01.2024, виданої Яблунівським старостинським округом Буської міської територіальної громади, ОСОБА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 і на день смерті проживала одна, інших членів сім`ї немає. 
У довідці №85 від 14.03.2024, виданій Яблунівським старостинським округом Буської міської територіальної громади, зазначено, що згідно даних погосподарських книг, які зберігаються в Яблунівському старостинському окрузі, господарство в с.Яблунівка Золочівського району Львівської області, яке є будинковолодінням АДРЕСА_2 , належить померлій ОСОБА_1 ; на балансі старостинського округу дане будинковолодіння не рахується. 
Відповідно до довідки №2142 від 02.04.2024, виданої ОКП БТІЕО, згідно матеріалів інвентаризаційної справи в житловому будинку в АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 ніхто не зареєстрований.
Згідно довідки №138 від 20.05.2024, виданої Яблунівським старостинським округом Буської міської територіальної громади, в житловому будинку в АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований і не проживає.
У технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими спорудами зазначено, що житловий будинок (площа забудови 51,5 кв.м.) споруджений 1960 р., веранда (пл.3,1 кв.м) - 1960 р., веранда (пл.19,4 кв.м) - 1970 р., сарай (пл.66 кв.м.) - 1960 р., літня кухня (пл.18,1 кв.м.) - 1980 р., погріб (пл.26 кв.м.) - 1980 р., колодязь - 1970 р., огорожа - 2010 р., ворота - 2010 р.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 20.02.2025 у справі №943/128/25 позов адміністратора храму великомученика Димитрія Релігійної громади УГКЦ у селі Яблунівка Буського району Львівської області Ярослава Лозового до Буської міської ради Золочівського району Львівської області, третя особа приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу А.В. Дячик, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задоволено; визначено релігійній громаді УГКЦ парафії святого великомученика Димитрія у селі Яблунівка Буського району Львівської області, в особі адміністратора храму ОСОБА_2 , додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 один місяць з моменту набрання рішенням законної сили.
24.09.2025 приватний нотаріус А.В.Дячик надав інформацію до Господарського суду Львівської області про те, що у його провадженні знаходиться спадкова справа №49/2025, заведена після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . Єдиним спадкоємцем за заповітом є Релігійна організація «Релігійна громада УГКЦ святого великомученика Димитрія у с.Яблунівка Буського району Львівської області»; інших спадкоємців немає. 
21.10.2025 приватний нотаріус А.В. Дячик надав інформацію до Господарського суду Львівської області про те, що у його провадженні знаходиться спадкова справа №49/2025, заведена після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . Єдиним спадкоємцем за заповітом є Релігійна організація «Релігійна громада УГКЦ святого великомученика Димитрія у с.Яблунівка Буського району Львівської області»; інших спадкоємців немає; у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. 
24.11.2025 приватним нотаріусом Дячик А.В. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,8403 га (кадастровий номер 4620687400:06:000:0076), що розташована у с. Яблунівка Золочівського району Львівської області, та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8841 га (кадастровий номер 4620687400:09:000:0074), що розташована у с. Яблунівка Золочівського району Львівської області. 
26.11.2026 позивач через систему «Електронний суд» подавав заяву про залишення позову без розгляду в частині заявлених позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки і ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву у частині визнання права власності у порядку спадкування на земельні ділянки залишено без розгляду.
ОЦІНКА СУДУ.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ГПК України).
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.
Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).
Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 заповіла все своє майно Релігійній організації «Релігійна громада УГКЦ святого великомученика Димитрія у с.Яблунівка Буського району Львівської області». До складу спадщини входить, зокрема, і будинковолодіння АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців у померлої немає. Після смерті ОСОБА_1 позивач не зміг зареєструвати право власності на будинковолодіння, тому і звернувся за захистом свого права до суду.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 392 ЦК України визначає, що право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.
В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначається, що суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху, окрім звернення до суду за захистом порушеного права, у позивача немає. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, оскільки матеріали свідчать, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами споруджений у 1960 році і належав спадкодавцеві.
Таким чином, оскільки встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Визнати за Релігійною організацією “Релігійна громада Української Греко-Католицької церкви парафії святого великомученика Димитрія у с. Яблунівка Буського району Львівської області” право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно - в цілому на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 03.03.2026.

Суддя Яворський Б.І.