ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	Львів	Справа №260/2850/25 пров. №А/857/52279/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.
Запотічного І.І.
секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Іванчулинець Д.В.) ухвалене у відкритому судовому засіданні у м. Ужгород 24 жовтня 2025 року о 12 год.18 хв. повний текст складено 03 листопада 2025 року у справі №260/2850/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» до Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

П О С Т А Н О В И В:

16.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» (далі-Товариство) в особі представника звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці, в якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення Закарпатської митниці Державної митної служби України (Код за СДРПОУ 43985560; 88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20) про коригування митної вартості товару №UA305000/2025/000011/1 від 14.02.2025 року; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при застосуванні резервного методу митним органом зазначено докладну інформацію та джерела, які використовувалися при визначенні митної вартості. З огляду на викладене вище, митним органом у повній мірі дотримано норми чинного митного законодавства при прийнятті рішення про коригування митної вартості, що оскаржується. Суд першої інстанції зазначив, що всупереч твердженням позивача, в тексті рішення належним чином наведена максимально можлива докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості, а отже відповідач як суб`єкт владних повноважень, довів правомірності винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» подало апеляційну скаргу просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року та позовні вимоги Товариства задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не встановлено, а відповідач при цьому не доведено, того що позивачем подано митному органу неналежні та недопустимі докази на підтвердження митної вартості товарів, а відтак у суду були відсутні законні підстави оцінити витребування митним органом додаткових документів (ч.3 ст.53 МК України), як правомірні та законні дії. Усі інші документи, що були подані митному органу – це усі необхідні та передбачені частиною 2 статті 53 МК України документи. Дані документи не містять розбіжностей в ціні імпортованого товару та не містили ознаки підробки. Документи подані позивачем підтверджували числові значення складових митної вартості, а також митному органу було надано документи підтверджуючі сплату за товар. З огляду на обставини справи убачається, що у відповідача були відсутні обґрунтовані підстави вважати, що документи, подані декларантом, відображують неповно та/або недостовірно митну вартість товару.
Закарпатська митниця подала відзив на апеляційну скаргу вказавши, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі обставини справи, надав правильну оцінку всім наданим сторонам доводам та доказам, а тому рішення суду є правомірним, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити, представник відповідача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Пуск і наладка» (як Дистриб`ютор) та Tenghai Group со., limited, (як Постачальник) укладено контракт №001/2023 за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати Дистриб`ютору Товар, в асортименті, кількості, терміни, за ціною і з якісними характеристиками, зазначеними в цьому Контракті і специфікаціях, які є його невід`ємними частинами, а Дистриб`ютор зобов`язується прийняти та оплатити Товар згідно з умовами цього контракту. 
01.03.2023 року Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та поставило Дистриб`ютору товар: «Плафон для світильника (скляний) Violux» у кількості 29’627 штук за ціною 0,57457 доларів США на загальну суму 17’022,78 доларів США.
13.02.2025 року ТОВ «Пуск і наладка» подано до Закарпатської митниці Державної митної служби України електронну митну декларацію (МД) 25UA305160003876U5 для митного оформлення товару «Частини освітлювальних приладів (світильників), для оснащення електричних освітлювальних приладів. Не містить у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі: apT.:BL017 Плафон для світильників VIOLUX (скляний, прозорий), - 29’627шт. Країна виробництва CN Торговельна марка PIN/VIOLUX».
Однак, 14.02.2025 року Закарпатською митницею ДМСУ відмовлено у митному оформленні, прийнято рішення №UA305000/2025/000011/1 про коригування митної вартості товару, згідно з яким митна вартість частин до світильників (скляні плафони) була скоригована з 23 462,78 до 72 872,56 USD.
Позивач не погоджуючись з вищевказаним рішенням звернувся з даним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, за приписами частини першої статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі - МК України), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
В розумінні пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно ч.3 ст.246 МК України для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі з урахуванням результатів аналізу ризиків та залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України визначає перелік таких митних формальностей та необхідність участі у їх виконанні посадової особи митного органу.
Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом з`явлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами першою та другою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до частин першої третьої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом, відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості частина шоста статті 54 МК.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами. Контролюючі органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність у відповідача обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Така позиція суду, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.
Таким чином, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Не наведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми, чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, випробовування додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.
В розвиток аналізу спірних правовідносин суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
- невірно проведений розрахунок митної вартості;
- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Як уидно з матеріалів справи, позивачем подано митному органу усі передбачені частиною 2 статті 53 МК України документи. Дані документи не містять розбіжностей в ціні імпортованого товару та не містили ознаки підробки. Документи подані позивачем підтверджували числові значення складових митної вартості, а також митному органу було надано документи підтверджуючі сплату за товар.
Так, зі змісту специфікації №l від 25.10.2024 року до контракту №001/2023 від 01.03.2023 року чітко встановлюється найменування товару, кількість плафонів, ціна за один плафон та загальна вартість за замовлення.
У пакувальному листі №TH-2024-11, що був поданий разом з митною декларацією, відображено артикул (BL017), найменування товару (Плафон для світильника (скляний) Violux), кількість упаковок (1235), маса товару без упакування (19’381,00 кг), маса з упакуванням (20980 кг).
Подана декларантом платіжна інструкція в іноземній валюти №98 від 31.10.2024 року дає змогу встановити платника, отримувача, суму платежу, яка складала 17’022,78 та його призначення.
Отже, подані декларантом документи містять усі відомостей щодо ціни товару, що була фактично сплачена та у їх сукупності дають змогу чітко встановити порядок оплати за імпортований товар.
Разом з тим, митним органом було направлено запит декларанту про необхідність подання (за наявності) додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, зокрема таких як: 
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
- висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 
- інші додаткові документи за бажанням декларанта, що підтверджують митну вартість товару.
Також, відповідно до частини 5 статті 55 МК України, декларанту було запропоновано провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
Згідно доводів позивача, будь-яких інших документів не надавалося з причини їх фактичної відсутності, як таких: ліцензія на імпорт товару не надавалася, так як даний товар не підлягає ліцензуванню; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування не надавалися, оскільки страхування товару не здійснювалося.
В контексті розглядуваної справи суд апеляційної інстанції зазначає, що за правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5).
Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, – лише якщо здійснювалося страхування.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що товар позивача доставлявся на умовах FOB, Інкотермс-2020, за якими продавець зобов`язаний доставити товар в порт та загрузити товар на вказане покупцем судно за власний рахунок, а усі інші подальші витрати на перевезення сплачує покупець.
Товар доставлявся експедиторською компанією Hol-Sped Sp.z.o.o на підставі договору на транспортно-експедиторське облетуговування №2/2025 від 05.01.2025 року.
Оплата за експедиторські послуги в повному обсязі оплачена ТОВ «Пуск і наладка», що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №102 від 06.02.2025 року на суму 4’390,00 доларів США.
З умов контракту та рахунка-фактури не випливає, що позивачем понесено інші витрати, ніж на оплату товару та транспортних витрат.
Отже, надані документи підтверджують як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару, й такі були враховані у митну вартість, що не заперечує відповідач.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що за приписами частини третьої статті 53 МК України вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
Суд апеляційної інстанції повторює, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Документом, що містить вартість та ідентифікаційні ознаки імпортованого товару є зовнішньоекономічний контракт №001/2023 від 01.03.2023, специфікація №l від 25.10.2024 року до контракту №001/2023 від 01.03.2023, пакувальний лист №TH-2024-11, платіжна інструкція в іноземній валюти №98 від 31.10.2024 року. 
Так, витребовуючи каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші додаткові документи за бажанням декларанта, що підтверджують митну вартість товару, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такі документи мають підтвердити та яким чином вони можуть підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів, що позивачем не включено до розрахунку митної вартості усіх понесені витрат.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 826/25605/15 міститься правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Суд апеляційної інстанції зазначає що статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.
Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
У випадках, коли митна вартість не може бути визначена згідно з положеннями статті 1, як правило, повинен проводитися процес консультацій між митною адміністрацією та імпортером для визначення основи вартості згідно з положеннями статті 2 або 3. Наприклад, може статися так, що імпортер має інформацію про митну вартість ідентичних або подібних імпортних товарів, якої безпосередньо немає в митної адміністрації в пункті ввезення. З іншого боку, митна адміністрація може мати інформацію про митну вартість ідентичних або подібних товарів, якої безпосередньо немає в імпортера. Процес консультацій між двома сторонами дозволить обмінятися інформацією за умови дотримання вимог комерційної конфіденційності для визначення належної основи визначення вартості для митних цілей.
Відповідно до статті 5 Угоди якщо імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні-імпортері в тому стані, як вони імпортуються, митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на ціні одиниці товарів, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари таким чином продаються в найбільшій сукупній кількості в той час або майже в той час, коли відбувається імпорт товарів, які оцінюється, особам, що не пов`язані з особами, у яких вони купують такі товари, за умови дотримання таких відрахувань: i) чи комісійних, які звичайно сплачуються або на сплату яких отримано згоду, чи надбавок, які звичайно робляться для прибутку й покриття загальних витрат у зв`язку з продажем у такій країні імпортних товарів того самого класу або виду; ii) звичайних витрат на транспорт та страхування й пов`язаних із цим витрат у країні імпорту; iii) у разі необхідності коштів та витрат, зазначених у пункті 2 статті 8; iv) мита й інших національних податків, що підлягають сплаті в країні імпорту з причини імпорту або продажу товарів.
Як убачається з матеріалів справи, при визначенні числового значення митної вартості товару за основу взята наявна в ЄАІС Держмитслужби інформація щодо визнаної митної вартості аналогічних за характеристиками товарів (частини до світильників: скляні плафони) китайського походження за наступними митними деклараціями: 
- МД № 25UA500020000127U0 від 06.01.2025 року - 3,76 дол. США/кг (CFR, перший метод); 
- МД № 25UA500580001050U5 від 10.02.2025 року - 3,77 дол. США/кг (CРТ, перший метод).
З урахуванням меншої з наявних вартостей найближчих еквівалентів товарів (найбільш подібних до оцінюваного товару), для розрахунку числового значення використано рівень митної вартості товарів за МД № 25UA500020000127U0 від 06.01.2025 року – 3,76 дол. США/кг. Отже, визначена за резервним методом митна вартість товару становить: 3,76 дол. США/кг. х 19381 кг = 72872,56 дол. США.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що наявна в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості описова частина товару, вартість якого бралась за основу при коригуванні митної вартості, не дає можливість визначити чи імпортовані позивачем скляні плафони з ідентичними до скляних плафонів що були імпортовані за митною декларацією МД №25UA500020000127U0 від 06.01.2025 року, а саме: щодо наявних додаткових комплектуючих цих плафонів (болти, оправи, візуальні комплектуючі аксесуари, наявність електроніки, засобів кріплення, тощо), розміру цих плафонів, ідентичності, якості, товщини та обробки (напилення, складність плавки форми, тощо) скла даних плафонів.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ціна товару позивача встановлена митним органом в результаті аналізу наявної в митного органу інформації щодо аналогічних товарів імпортувались за МД №25UA50002000012700 від 06.01.2025 року з ціною 3,76 дол.США/кг (CRF, перший метод) та за МД №25UA500580001050U5 від 10.02.2025 року з ціною - 3,77 дол.США/кг (СРТ, перший метод) різниться умовами поставки товарів.
Так, товар за митною декларацією МД №25UA500020000127U0 від 06.01.2025 року поставлений на умовах CFR, Інкотермс-2020, за якими продавець зобов?язаний своїм коштом доставити товар у порт відвантаження, завантажити його на судно і сплатити фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення. У разі міжнародних перевезень за умовами CFR на продавця покладається також обов?язок митного оформлення товару для експорту. А товар за МД №25UA500580001050U5 від 10.02.2025 року поставлений на умовах СРТ, Інкотермс-2020, за якими продавець несе усі витрати по перевезенню вантажу до пункту призначення, в том числі фрахту. Покупець сплачує тільки страхування.
У свою чергу, як вже зазначалося раніше, товар позивача доставлявся на умовах FOB, Інкотермс-2020, за якими продавець зобов`язаний доставити товар в порт та загрузити товар на вказане покупцем судно, за власний рахунок, а усі інші подальші витрати на перевезення сплачує покупець.
Як зазначає позивач у своїх доводах, умови поставки FOB (де він несе транспортні витрати після порту) роблять його ціну нижчою на 20–30% порівняно з CFR/CPT в аналогах. 
Разом з тим, ні відповідачем, ні судом першої інстанції не надано оцінки та аналізу цих відмінностей, а митним органом, також, не надано суду доказів умисного заниження митної вартості у зв`язку з цим.
Також згідно доводів позивача, товари в ЄАІС неідентичні поставленому товару. Сторона позивача доводила це фотодоказами світильників марки Numina (з сайту numina.com.ua) – як преміум-сегмент з вищою якістю скла, дизайном і ціною. Плафони позивача VIOLUX – мас-маркет, отже нижчої якості, а відповідно і ціни.
Крім того, щодо коригування митної вартості товару на підставі митних декларацій № 25UA500020000127U0 від 06.01.2025 року - 3,76 дол. США/кг (CFR, перший метод); № 25UA500580001050U5 від 10.02.2025 року - 3,77 дол. США/кг (CРТ, перший метод), суд апеляційної інстанції зазначає, що за наявності у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за більшою вартістю, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, зазначене не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги постачань, сезонність, наявність знижок тощо), що безпосередньо не свідчить про наявність порушень із боку декларанта, і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 05.05.2022, справа № 2040/6019/18.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що Закарпатською митницею не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів у митній декларації, та інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган не довів, що поданий позивачем пакет документів для митного оформлення ввезених товарів є неповним та містить розбіжності, які впливали на числові показники митної вартості товару, водночас визначаючи необхідним до застосування резервного методу визначення митної вартості товарів, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Відтак, неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товару призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товару і як наслідок, відповідачем порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків. 
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Закарпатської митниці про коригування митної вартості товару №UA305000/2025/000011/1 від 14.02.2025 року.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову.
Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 30280 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.04.2025 №4481, а при поданні апеляційної скарги сплачено 36033,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.12.2025 №4976. Всього ним сплачено судового збору на суму 66 313,60 грн.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та приймає постанову про задоволення позову, колегія суддів вважає, що необхідно стягнути з відповідача повний розмір витрат, який понесено позивачем у зв`язку з розглядом справи.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року скасувати та позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської митниці про коригування митної вартості товару №UA305000/2025/000011/1 від 14.02.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці (ЄДРПОУ 43985560) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуск і наладка» (ЄДРПОУ 22601817) 30280 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, відповідно до платіжної інструкції від 14.04.2025 №4481 та 36033 (тридцять шість тисяч тридцять три) грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, відповідно до платіжної інструкції від 15.12.2025 №4976.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 03.04.26