КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року № 320/51408/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтович А.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФА"

до Головного управління ДПС у м.Києві 

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ФА" (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 21.10.2024 №119696/26-15-07-03-03-25 про зменшення розміру від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на суму 5 090 000,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.07.2024 р. №08540824025, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 916 000,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.07.2024 № 08541024025 на суму на 76 350,00 грн.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю висновків акта перевірки, на підставі яких відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки такі висновки контролюючого органу про порушення вимог ПК України зроблені без всебічного з`ясування обставин, системного аналізу наданих первинних документів щодо здійснення фінансово-господарських операцій, на підставі яких були сформовані дані податкового обліку.
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
III. Процесуальні дії у справі
06.11.2024 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу №320/51408/24 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.
08.11.2024 ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, розпочата підготовка справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 05.12.2024 на 14:30 год.
05.12.2024 у судове засідання з`явились сторони, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог. Суд на місці ухвалив залучити третю особу та відкласти розгляд справи на 21.01.2025 на 14.30, надати сторонам строк 15 днів для відповіді на відзив, 10 днів для надання заперечення, 3 дні для надання пояснень третьої особи.
19.12.2024 від третьої особи до суду надійшло пояснення на позовну заяву.
23.12.2024 від представника позивача до суду надійшов відповідь на відзив.
21.01.2025 справу №320/51408/24 було знято з орзгляду у зв`язку з перебуванням судді Леонтовича А.М у відпустці. Призначено судове засідання на 17.02.2025.
17.02.2025 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, адміністративну справу №320/51408/24 було знято з розгляду. Наступне засідання призначене на 11.03.2025 о 15:00 год.
11.03.2025 у судове засідання з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. У зв`язку з витребовуванням додаткових матеріалів у представника позивача, суд на місці ухвалив, оголосити перерву до 08.04.2025 о 14:30.
03.04.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів.
08.04.2025 у судове засідання з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті на 22.05 о 15:30.
22.05.2025 у судове засідання з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.
ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
В період з 11.06.2024 по 19.06.2024 року співробітниками відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.04.2017 р. по 19.06.2024 р. 
У ході перевірки ТОВ «ФА» за період з 06.04.2017 по 19.06.2024 встановлено, що у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» задекларовано суму 105 948 гривень. Перевіркою виявлено, що на формування зазначеного показника вплинули доходи від неповернутої фінансової допомоги, а також встановлено заниження доходу на суму 5 100 000 грн., у тому числі за 2020 рік у сумі 5 100 000 грн. Платник податку не застосував коригування фінансового результату до оподаткування, про що зроблено відмітки у деклараціях за 2020– 2024 роки.
Задекларований рядок 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування» у сумі (-) 5 100 400 грн. містив недостовірні дані за всі роки перевірки, зокрема за 2023 рік занижено фінансовий результат на 54 491 грн. Перевіркою виявлено відхилення показників у Звіті про фінансові результати (форма № 2), зокрема у рядках 2000 «Чистий дохід від реалізації продукції», 2240 «Інші доходи» та 2180 «Інші операційні витрати». Встановлено, що рядок 2240 у 2020 році був занижений на 5 100 000 грн., а рядок 2180 у 2020 році – на 5 100 000 грн., тоді як у 2023 році рядок 2180 був завищений на аналогічну суму.
В ході перевірки встановлено, що 27.08.2020 ТОВ «ФА» уклало договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АРСЕНАЛ 2020» з ОСОБА_1 . Предметом договору була передача 100% частки у статутному капіталі за купівельну ціну 5 100 000 грн. Право власності покупця виникло з моменту підписання договору, а оплата мала здійснюватися протягом 12 місяців. Додатковим договором від 19.08.2021 купівельна ціна була змінена на 10 000 грн., а строк оплати продовжено до 24 місяців, проте цей договір не був нотаріально посвідчений. З 28.08.2020 ТОВ «ФА» фактично втратило контроль над активом, однак у бухгалтерському обліку частка продовжувала відображатися до 02.01.2023 на рахунку 1421 «Інші інвестиції пов`язаним сторонами», а у фінансовому звіті – у рядку 1030 «Довгострокові фінансові інвестиції».
Відповідно до бухгалтерського та податкового обліку, операції з реалізації частки були відображені лише у 2023 році, з коригуванням Дт 971-Кт 1421 на суму 5 100 000 грн. та Дт 377-Кт 741 на суму 10 000 грн. При цьому ТОВ «ФА» не віднесло вартість реалізованих корпоративних прав до інших доходів у 2020 році, що призвело до заниження показника рядка 2240 «Інші доходи» та рядка 01 декларації на 5 100 000 грн., а у 2023 році неправомірно включено балансову вартість активу до рядка 2180 «Інші операційні витрати», що призвело до завищення фінансового результату на ту ж суму.
Відповідно до національних стандартів бухгалтерського обліку, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25, Інструкції 291, П(С)БО 15, 16 та 13, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку на підставі первинних документів і регістрів. Втрата контролю над активом є підставою для списання фінансового активу з балансу. Відповідно до Податкового кодексу України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат та відображати фінансовий результат у декларації на підставі бухгалтерського обліку та фінансової звітності.
У результаті порушень, допущених ТОВ «ФА» при відображенні доходів та витрат у 2020 та 2023 роках, було встановлено заниження доходів та фінансового результату у 2020 році на 5 100 000 грн. та завищення фінансового результату у 2023 році на 5 100 000 грн. Встановлено відсутність пояснень та документів від посадових осіб підприємства щодо обставин порушень та пом`якшуючих факторів. Відповідальність за допущені порушення несуть директор та головний бухгалтер у одній особі Краснов Володимир Якович.
Крім того, перевіркою встановлено завищення різниць фінансового результату за період з 2018 по 2024 роки на загальну суму 5 099 748 грн., у тому числі у 2024 році на 5 099 748 грн., що відображено у додатку 9 до акта перевірки. Платником податків не застосовано коригування фінансового результату до оподаткування, що підтверджено відмітками у деклараціях за 2020– 2024 роки. Вищезазначені порушення свідчать про недотримання ТОВ «ФА» норм Податкового кодексу України, Закону № 996-XIV, П(С)БО та інших нормативних актів, що регламентують ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності
За наслідками проведення перевірки Податковим органом було складено акт від 26.06.2024 р. № 74038/Ж5/26-15-07-03-03-21. Згідно з висновками акту, перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог:
1. п.п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, п. 7, п. 29 П(С)БО 16, п. 7 П(С)БО 15, П(С)БО 25, П(С)БО 1 Методичних рекомендацій, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 45 грн., в тому числі за 2023 рік у сумі 45 грн. та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування по податку на прибуток на загальну суму 5 099 748 грн., в тому числі за 2024 рік у сумі 5 099 748 грн.
2. п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, п. 8.4., п. 8.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 щодо подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через, які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, у зв`язку з неподанням 6 звітів за 2017, 2020, 2023, 2024 роки;
3. п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, п. 1.2 розділу І, п. 3.1 та п. 3.2 розділу Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, а саме несвоєчасне подання розрахунку за 4 квартал 2020 року.
4. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за серпень 2020 року у розмірі 916 000,00 грн.;
5. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 164.2.17 «е» п. 164.2 ст. 164, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження військового збору за серпень 2020 року у розмірі 76 350,00 грн.
Позивач, будучи незгодним з висновками Акту перевірки, надав Податковому органу заперечення на акт перевірки (лист від 10.07.2024 р. вих. № 01-20), в якому повідомив наступне.
Стосовно порушення № 1, викладеного в п.п. 3.1.1.1 акта перевірки, встановлено, що 27.08.2020 ТОВ «ФА» уклало договір купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Арсенал 2020» з фізичною особою ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору, вартість частки була визначена у сумі 5 100 000 грн., а сам договір набував чинності з моменту його підписання та діяв до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому договором було передбачено можливість внесення змін за взаємною згодою сторін у письмовій формі.
Надалі, 19.08.2021, сторонами укладено договір про внесення змін до основного договору, яким змінено вартість частки з 5 100 000 грн. на 10 000 грн., а також змінено строк виконання зобов`язань. На момент укладення зазначених змін основний договір не був виконаний, оскільки покупцем не здійснено оплату, що, на думку ТОВ «ФА», свідчить про правомірність зміни ціни відповідно до положень цивільного законодавства. Контролюючий орган врахував наявність такого договору, однак не взяв до уваги зміну вартості частки при формуванні висновків акта перевірки.
ТОВ «ФА» зазначає, що висновки контролюючого органу про заниження податку на прибуток та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування ґрунтуються на первісній вартості частки (5 100 000 грн.), без урахування її подальшого зменшення до 10 000 грн., у зв`язку з чим підприємство не погоджується із визначеними сумами порушень. Також підприємство вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин норм П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», оскільки, на його думку, такі норми не поширюються на відповідні фінансові інвестиції.
Стосовно порушень № 4 та № 5, викладених у п.п. 3.1.4.1 та 3.1.4.2 акта перевірки, встановлено, що контролюючий орган визначив різницю між номінальною вартістю частки та фактичною ціною її придбання як додаткове благо фізичної особи ОСОБА_1 , що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Водночас ТОВ «ФА» заперечує такі висновки, зазначаючи, що операція з корпоративними правами підлягає оподаткуванню за спеціальними правилами, встановленими для інвестиційного прибутку. Підприємство вказує, що об`єкт оподаткування у вигляді інвестиційного прибутку виникає виключно у разі отримання позитивної різниці між доходом від відчуження інвестиційного активу та витратами на його придбання. При цьому факт придбання корпоративних прав сам по собі не свідчить про отримання доходу.
ТОВ «ФА» також зазначає, що номінальна вартість частки не є тотожною її ринковій або справедливій вартості, а тому не може автоматично використовуватися як база для визначення доходу фізичної особи. За твердженням підприємства, фізична особа ОСОБА_1 не отримала жодного доходу або інвестиційного прибутку внаслідок придбання частки у 2020 році, що виключає виникнення об`єкта оподаткування.
У зв`язку з відсутністю оподатковуваного доходу у фізичної особи, ТОВ «ФА» вважає, що у нього були відсутні обов`язки податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також щодо подання відповідної звітності.
Таким чином, ТОВ «ФА» не погоджується з висновками акта перевірки в частині визначення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 916 000 грн. та військового збору у сумі 76 350 грн., оскільки вважає, що відсутній факт отримання доходу фізичною особою, який підлягає оподаткуванню.
Відповідачем розглянуто заперечення позивача, однак залишено без задоволення, про шо повідомив у листі-відповіді від 24.07.2024 р. вих. № 14417/Ж12/26-15-07-03-03-28 та зазначено, що Головним управлінням ДПС у м. Києві розглянуто заперечення ТОВ «ФА» від 10.07.2024 до акта документальної позапланової виїзної перевірки від 26.06.2024. Перевірку проведено на підставі наказу від 19.06.2024 у зв`язку з отриманням відомостей про перебування підприємства у стані припинення з 04.03.2024 та охоплено період з 06.04.2017 по 19.06.2024 щодо дотримання податкового, валютного законодавства та законодавства з єдиного внеску.
За результатами перевірки складено акт, яким встановлено: заниження податку на прибуток на суму 45 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 5 099 748 грн.; неподання повідомлень за формою № 20-ОПП у кількості 6 звітів за окремі роки; несвоєчасне подання податкового розрахунку за 4 квартал 2020 року; заниження податку на доходи фізичних осіб за серпень 2020 року на суму 916 000 грн.; заниження військового збору за серпень 2020 року на суму 76 350 грн.
В ході перевірки встановлено, що 27.08.2020 між ТОВ «ФА» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі ТОВ «АРСЕНАЛ 2020» вартістю 5 100 000 грн., з переходом права власності з моменту підписання договору та оплатою протягом 12 місяців. На виконання договору складено та нотаріально посвідчено акт приймання-передачі частки.
19.08.2021 сторонами укладено договір про внесення змін, яким змінено вартість частки на 10 000 грн. та продовжено строк оплати до 24 місяців, при цьому такий договір нотаріально не посвідчений.
За даними інформаційних баз ДПС встановлено, що з 28.08.2020 ТОВ «ФА» втратило контроль над часткою у статутному капіталі ТОВ «АРСЕНАЛ 2020», однак у бухгалтерському обліку продовжувало обліковувати цей актив до 02.01.2023 на рахунку 1421 та відображати у фінансовій звітності як довгострокові фінансові інвестиції до кінця 2023 року.
Операції з реалізації частки відображено підприємством лише у 2023 році шляхом бухгалтерських проведень на суму 5 100 000 грн. та 10 000 грн. Перевіркою встановлено, що у 2020 році ТОВ «ФА» не включило до складу інших доходів вартість реалізованих корпоративних прав у сумі 5 100 000 грн., що призвело до заниження доходів та показників декларації з податку на прибуток. Одночасно у 2020 році не віднесено до витрат балансову вартість частки, тоді як у 2023 році така вартість була включена до витрат, що призвело до їх завищення.
У результаті таких дій встановлено викривлення показників фінансової звітності, зокрема заниження доходів і витрат у 2020 році та завищення витрат і фінансового результату у 2023 році на суму 5 100 000 грн.
Щодо оподаткування доходів фізичної особи, контролюючим органом встановлено, що різниця між номінальною вартістю частки та ціною її придбання визначена як додаткове благо, внаслідок чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 916 000 грн. та військового збору у сумі 76 350 грн. за серпень 2020 року.
ТОВ «ФА» у поданих запереченнях не погодилось із зазначеними висновками, однак додаткових документів на підтвердження своєї позиції не надало.
За результатами розгляду заперечень контролюючим органом прийнято рішення залишити їх без задоволення, а висновки акта перевірки — без змін. Податкові повідомлення-рішення підлягають прийняттю у встановлені Податковим кодексом України строки на підставі висновків перевірки та рішення за результатами розгляду заперечень.
12.08.2024 р. на адресу позивача надійшли наступні податкові повідомлення рішення, які були прийняті Податковим органом: 
1. Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.07.2024 № 82860/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, за винятком страхових організацій, у сумі 45,00 грн. та застосовано 11,25 грн. штрафних санкцій. 
2. Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.07.2024 № 82864/26-15-07-03-03-25, яким зменшено суму від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на 5 099 748,00 грн.
3. Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.07.2024 № 82854/26-15-07-03-03-25 щодо застосування адміністративних штрафів та інших санкцій у сумі 6 120,00 грн. 
4. Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.07.2024 № 08540824025, згідно якого занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 916 000,00 грн.
5. Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.07.2024 № 08541024025, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 76 350,00 грн.
Платник податків не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями рішеннями і з висновками Податкового органу, на яких ці рішення ґрунтуються, в порядку ст. 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, звернувся зі скаргою (від 26.08.2024 р. вих. № 1-26/08) до податкового органу вищого рівня – Державної податкової служби України за наступними вимогами.
Щодо податку на прибуток підприємств.
Позивач вказує, що 27.08.2020 між ним та фізичною особою укладено договір купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Арсенал 2020» за ціною 5 100 000,00 грн., при цьому право власності на частку перейшло до покупця з моменту підписання договору, а оплата мала бути здійснена протягом визначеного строку. Водночас 19.08.2021 сторонами укладено договір про внесення змін до основного договору, яким змінено вартість частки на 10 000,00 грн. Позивач наголошує, що на момент укладення такого договору основне зобов`язання не було виконано, а тому зміна ціни відбулась правомірно та відповідно до норм цивільного законодавства.
На думку позивача, контролюючим органом безпідставно не враховано зазначені зміни до договору та визначено дохід, виходячи з первісної вартості частки у розмірі 5 100 000,00 грн., що призвело до помилкових висновків про заниження податку на прибуток та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування. Крім того, позивач вказує на неправомірність застосування окремих положень бухгалтерських стандартів, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також на те, що контролюючим органом не здійснено належного коригування показників доходів за відповідні звітні періоди.
Щодо податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу про те, що різниця між номінальною вартістю частки та фактичною ціною її відчуження є додатковим благом фізичної особи – покупця. На думку позивача, до таких правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми податкового законодавства щодо оподаткування інвестиційного прибутку, а не положення про додаткове благо.
Позивач зазначає, що об`єкт оподаткування у фізичної особи виникає виключно у разі отримання інвестиційного прибутку, тобто позитивної різниці між доходом від подальшого відчуження інвестиційного активу та витратами на його придбання. При цьому сам факт придбання корпоративних прав не свідчить про отримання доходу. Оскільки у серпні 2020 року покупець придбав частку за ціною, що відповідала її вартості, жодного оподатковуваного доходу він не отримав, а відтак у позивача були відсутні обов`язки податкового агента щодо нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору.
Також позивач звертає увагу на суперечливість позиції контролюючого органу, який, з одного боку, не враховує зміну вартості частки при визначенні податку на прибуток, а з іншого – використовує цю ж різницю як підставу для донарахування податків фізичній особі.
Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Позивач заперечує правомірність застосування штрафних санкцій за неподання повідомлень за формою № 20-ОПП, зокрема за періоди 2017 року, посилаючись на сплив строків давності, встановлених податковим законодавством. На його думку, контролюючий орган втратив право на застосування таких санкцій у зв`язку із закінченням 1095-денного строку з моменту вчинення відповідного правопорушення.
З огляду на викладене, позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті без урахування всіх істотних обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та на підставі суперечливих висновків контролюючого органу.
Позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення: 
без номера та дати (про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток фінансових установ на загальну суму 56,25 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями 45,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 11,25 грн.); 
без номера та дати (про зменшення від`ємного значения об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 5 099 748,00 грн.); 
без номера та дати (про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (21081100) на суму 6 120,00 грн.); 
№ 08540824025 від 30.07.2024 р. (про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 916 000,00 грн.); 
№ 08541024025 від 30.07.2024 р. (про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 76 350,00 грн.). 
Строк розгляду адміністративної скарги було продовжено до 24.10.2024 р. згідно рішення ДПС України від 10.09.2024 р. № 27370/6/99-00-06-01-02-06.
Рішенням Державної податкової служби України від 16.10.2024р. № 31063/6/99-00-06 01-02-06, яке Платник податків отримав 21.10.2024 р., скаргу задоволено частково.
Відповідач зазначає, що у період з 11.06.2024 по 19.06.2024 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ФА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.04.2017 по 19.06.2024, за результатами якої складено акт перевірки від 26.06.2024, у якому зафіксовано порушення, що призвели до заниження податкових зобов`язань та викривлення показників податкової звітності.
За висновками перевірки встановлено, що 27.08.2020 між ТОВ «ФА» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Арсенал 2020», відповідно до якого вартість частки визначена у сумі 5 100 000,00 грн. При цьому право власності на частку перейшло до покупця у 2020 році, що свідчить про виникнення у позивача доходу саме у цьому звітному періоді. Водночас позивач не відобразив відповідний дохід у бухгалтерському та податковому обліку за 2020 рік, а відобразив його у наступних періодах, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування.
Відповідач вказує, що укладення 19.08.2021 договору про внесення змін до вказаного договору, яким зменшено вартість частки до 10 000,00 грн, не впливає на податкові наслідки операції, оскільки зміна ціни відбулася після переходу права власності на корпоративні права, а тому не може бути врахована при визначенні доходу за 2020 рік. Також під час перевірки не встановлено належного економічного обґрунтування такого зменшення вартості.
Крім того, відповідач зазначає, що у зв`язку з придбанням фізичною особою частки у статутному капіталі за ціною 10 000,00 грн при її номінальній вартості 5 100 000,00 грн, різниця у сумі 5 090 000,00 грн є доходом такої фізичної особи у вигляді додаткового блага. Відповідно, на думку контролюючого органу, ТОВ «ФА» як податковий агент було зобов`язане нарахувати, утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із зазначеної суми, однак цього зроблено не було, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 916 000,00 грн та військового збору на суму 76 350,00 грн.
Також відповідачем встановлено, що позивачем не подано повідомлення за формою № 20-ОПП щодо об`єктів оподаткування у встановлені строки, у зв`язку з чим до нього застосовано штрафні санкції. Відповідач вважає, що строк давності для застосування таких санкцій не порушено.
На підставі встановлених обставин відповідач дійшов наступного висновку: 
1. скасування в повній сумі податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.07.2024 № 82860/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, за винятком страхових організацій, у сумі 45,00 грн. та застосовано 11,25 грн. штрафних санкцій; 
2. скасування частково повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.07.2024 № 82864/26-15-07-03-03-25, яким зменшено суму від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на 5 099 748,00 грн., в частині не врахування контролюючим органом при визначені грошового зобов`язання отриманого ТОВ «ФА» доходу у розмірі 10 000,00 грн. від реалізації частки в статутному капіталі, в іншій частині залишено без змін; 
3. скасування частково податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.07.2024 № 82854/26-15-07-03-03-25 щодо застосування адміністративних штрафів та інших санкцій у сумі 6 120,00 грн., у частині застосування штрафних санкцій у сумі 1 020,00 грн., в іншій частині зазначене ППР залишене без змін; 
4. залишення без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.07.2024 р. № 08540824025, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 916 000,00 грн.; 
5. залишення без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.07.2024 р. № 08541024025, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 76 350,00 грн.
04.11.2024 р. Позивач отримав від Податкового органу оновлені податкові повідомлення-рішення, які були складені відповідачем замість частково скасованих:
- Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 119696/26-15-07-03-03-25 від 21.10.2024 р. (замість ППР № 82864/26-15-07-03-03-25 від 26.07.2024 р.) про зменшення розміру від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на суму 5 090 000,00 грн.)
- Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 119637/26-15-07-03-03-25 від 21.10.2024 р. (замість ППР № 82854/26-15-07-03-03-25 від 26.07.2024 р.) про застосування адміністративних штрафів та інших санкцій у сумі 5 100,00 грн.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням за результатами оскарження, позивач звернувся до суду з даним позовом.
V. Норми права
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно- правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону №996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Статтею 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Пункт 44.2 цієї ж статті встановлює, що для обчислення об`єкта оподаткування використовуються дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Ці норми є базовими у справі, оскільки спір виник щодо правильності відображення господарської операції з відчуження корпоративних прав у бухгалтерському та податковому обліку.
Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних стандартів бухгалтерського обліку або МСФЗ, скоригований на податкові різниці. Отже, правильність формування фінансового результату безпосередньо впливає на визначення податкових зобов`язань.
Положення П(С)БО 15 «Дохід» (п. 5, 7) передбачають, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що приводить до зростання власного капіталу, за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Дохід від реалізації активів визнається у момент переходу покупцеві ризиків і вигод, пов`язаних із правом власності. У даній справі ключовим є визначення моменту переходу права власності на корпоративні права (2020 рік), що впливає на період відображення доходу.
Відповідно до П(С)БО 16 «Витрати» (п. 6, 7) витрати визнаються одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань, якщо такі витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати повинні відображатися у тому періоді, в якому були понесені для отримання відповідного доходу. У справі це має значення для правильності віднесення балансової вартості корпоративних прав до витрат.
Норми П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» регулюють облік фінансових інвестицій та визначають, що фінансовий актив підлягає списанню з балансу у разі втрати контролю над ним. Це прямо стосується ситуації, коли підприємство передало 100% частку іншій особі, але продовжувало обліковувати її як актив.
Відповідно до Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (ст. 1, 3, 9) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, а господарські операції підлягають відображенню на підставі первинних документів у тому звітному періоді, в якому вони здійснені. Фінансова звітність повинна відображати достовірну інформацію про фінансовий стан підприємства.
Щодо оподаткування доходів фізичних осіб застосовуються норми розділу IV ПК України. Зокрема, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 визначає, що до загального оподатковуваного доходу включається дохід у вигляді додаткового блага, зокрема у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) або різниці між ринковою вартістю та ціною придбання. Саме на цю норму посилається податковий орган, визначаючи різницю як оподатковуваний дохід.
Водночас п. 170.2 ст. 170 ПК України регулює порядок оподаткування інвестиційного прибутку і встановлює, що об`єктом оподаткування є позитивна різниця між доходом від продажу інвестиційного активу та витратами на його придбання. Ця норма використовується позивачем для обґрунтування відсутності доходу у фізичної особи на момент придбання частки.
Підпункт 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України визначає обов`язок податкового агента нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб з доходів платника. Пункт 171.2 ст. 171 встановлює, що податковими агентами є юридичні особи, які нараховують або виплачують доходи фізичним особам. У цій справі спірним є питання, чи виник у позивача обов`язок податкового агента.
Положення підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (п. 16№) регулюють справляння військового збору, зокрема визначають об`єкт оподаткування як доходи, визначені ст. 163 ПК України, та покладають обов`язок його утримання на податкових агентів за аналогією з ПДФО.
Пункт 51.1 ст. 51 та п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України встановлюють обов`язок податкових агентів подавати податковий розрахунок сум доходів, нарахованих на користь фізичних осіб, у встановлені строки.
Пункт 63.3 ст. 63 ПК України та Порядок обліку платників податків і зборів (п. 8.4, 8.5) передбачають обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про об`єкти оподаткування шляхом подання форми № 20-ОПП.
VI. Оцінка суду
В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, визначених законом.
Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу. Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Оцінюючи спірні правовідносини, суд виходить із положень пункту 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, відповідно до яких платник податків веде облік доходів та витрат на підставі первинних документів, а для цілей оподаткування використовуються дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності; пункту 134.1.1 статті 134 ПК України, яким визначено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є фінансовий результат до оподаткування, сформований за правилами бухгалтерського обліку та скоригований на податкові різниці.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 21.10.2024 №119696/26-15-07-03-03-25 (зменшення від`ємного значення з податку на прибуток на 5 090 000 грн.), суд зазначає таке.
Судом встановлено, що підставою для його прийняття став висновок контролюючого органу про неправомірне невідображення позивачем доходу від відчуження корпоративних прав у 2020 році та одночасне викривлення фінансового результату у 2023 році внаслідок повторного відображення операції. При цьому позивач посилається на договір від 19.08.2021 про зміну вартості частки.
Оцінюючи ці доводи, суд виходить із того, що відповідно до статей 202, 203, 655 Цивільного кодексу України правочин є обов`язковим для виконання сторонами, а зміна істотних умов договору має юридичне значення лише за умови дотримання форми правочину та моменту виникнення правових наслідків. Як встановлено матеріалами справи, право власності на корпоративні права перейшло у 2020 році, що підтверджується первинними документами та фактом вибуття активу з контролю позивача.
Відповідно до пунктів 5, 7 П(С)БО 15 «Дохід» дохід визнається у момент переходу ризиків та вигод, пов`язаних із правом власності, а не в момент подальших домовленостей сторін. Отже, зміна ціни у 2021 році не може впливати на вже визнаний момент доходу у 2020 році.
Крім того, згідно з пунктом 6 П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються одночасно з доходами, для отримання яких вони здійснені. Встановлене контролюючим органом повторне відображення вартості активу у 2023 році обґрунтовано розцінено як викривлення фінансового результату.
Відтак суд погоджується з висновком контролюючого органу, що позивач порушив вимоги пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 134.1.1 статті 134 ПК України, що призвело до заниження об`єкта оподаткування. Підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №119696/26-15-07-03-03-25 суд не вбачає.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 30.07.2024 №08540824025 (ПДФО у сумі 916 000 грн.), суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.54 статті 14 ПК України дохід з джерелом його походження в Україні включає будь-який дохід, отриманий платником податку. Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до оподатковуваного доходу включається додаткове благо, зокрема у вигляді безоплатно отриманих активів або різниці між ринковою вартістю та фактичною ціною придбання.
Пункт 170.2 статті 170 ПК України, на який посилається позивач, регулює порядок оподаткування інвестиційного прибутку, однак він застосовується у разі подальшого продажу інвестиційного активу та отримання фінансового результату, а не на етапі первинного набуття активу за ціною, істотно нижчою від його вартості.
Суд враховує, що придбання фізичною особою корпоративних прав за ціною 10 000 грн при їх номінальній вартості 5 100 000 грн об`єктивно створює економічну вигоду у вигляді різниці, яка відповідно до статті 164 ПК України підлягає оподаткуванню як додаткове благо.
Згідно з підпунктом 168.1.1 статті 168 ПК України податковий агент зобов`язаний нарахувати, утримати та сплатити податок з оподатковуваного доходу, що виплачується фізичній особі. Відповідно до статті 171 ПК України саме юридична особа, яка забезпечує отримання доходу фізичною особою, є податковим агентом.
Доводи позивача про відсутність доходу у фізичної особи є необґрунтованими, оскільки економічна вигода у вигляді істотної різниці між номінальною вартістю активу та ціною його придбання є об`єктом оподаткування незалежно від подальшого продажу.
Таким чином, суд вважає, що контролюючий орган правомірно визначив податкові зобов`язання з ПДФО та дійшов обґрунтованого висновку про їх донарахування, а податкове повідомлення-рішення №08540824025 є правомірним.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 30.07.2024 №08541024025 (військовий збір у сумі 76 350 грн.), суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 16№ підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України, а порядок його утримання здійснюється за правилами, встановленими для податку на доходи фізичних осіб.
Оскільки суд дійшов висновку про правомірність визначення контролюючим органом додаткового блага як оподатковуваного доходу фізичної особи, то відповідно підлягає застосуванню і обов`язок щодо нарахування та сплати військового збору.
Доводи позивача про відсутність об`єкта оподаткування є похідними від аргументів щодо ПДФО та не спростовують встановлених контролюючим органом обставин.
Отже, податкове повідомлення-рішення №08541024025 також є правомірним та скасуванню не підлягає.
Щодо податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за неподання форми №20-ОПП, суд виходить із приписів пункту 63.3 статті 63 ПК України та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1588, якими встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про об`єкти оподаткування.
Відповідно до статті 102 ПК України строк давності становить 1095 днів, однак перебіг цього строку застосовується до визначення грошових зобов`язань, а не до триваючих порушень, пов`язаних із невиконанням обов`язку повідомлення контролюючого органу.
Суд враховує, що неподання повідомлень за формою 20-ОПП є триваючим правопорушенням, а тому підстав для висновку про сплив строків притягнення до відповідальності не вбачається.
Разом з тим, суд, вирішуючи спір по суті, додатково враховує усталену правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої для цілей оподаткування визначальним є реальний економічний зміст операції, а не лише її формальне документальне оформлення, а також те, що податкові наслідки мають визначатися виходячи з факту виникнення доходу та його економічної вигоди для платника податків (постанова Верховного Суду від 02.05.2024 у справі № 320/3024/22). У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що індивідуально надана майнова вигода фізичній особі у вигляді заниженої ціни є додатковим благом та підлягає оподаткуванню незалежно від форми її оформлення, що узгоджується із підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України .
Крім того, Верховний Суд у своїх узагальненнях та правових позиціях неодноразово наголошував, що операції, пов`язані з відчуженням корпоративних прав, підлягають оцінці через призму фактичного переходу економічних вигод та втрати контролю над активом, а дохід має визнаватися у періоді такого переходу незалежно від подальших змін договірних умов між сторонами (постанова КАС ВС від 18.02.2021 у справі № 826/7528/16; огляд практики Верховного Суду з податкових питань 2018– 2024 років) .
Також Верховний Суд у низці рішень сформував сталу позицію, що інвестиційні активи та корпоративні права підлягають відображенню у податковому обліку відповідно до моменту виникнення контролю над ними або його втрати, а не на підставі подальших бухгалтерських коригувань, здійснених платником податків у наступних періодах, оскільки такі дії не змінюють вже сформований об`єкт оподаткування.
Щодо кваліфікації доходу фізичної особи у вигляді різниці між номінальною та фактичною ціною придбання корпоративних прав, Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що така різниця може утворювати оподатковуваний дохід у формі додаткового блага у випадках, коли встановлено фактичне економічне збагачення платника податку без відповідного компенсаційного еквіваленту. Аналогічний підхід викладено у постановах Верховного Суду, де суд зазначив, що знижка або відхилення від ринкової вартості активу, надані конкретній фізичній особі, утворюють об`єкт оподаткування ПДФО та військовим збором (узагальнена позиція КАС ВС щодо оподаткування додаткового блага та індивідуальних знижок) .
Верховний Суд також наголошує, що положення статті 170 ПК України щодо інвестиційного прибутку застосовуються виключно до результатів подальшого відчуження інвестиційного активу та не виключають можливості оподаткування первинної вигоди у випадку її фактичного виникнення як економічного блага (огляд ключових правових позицій Верховного Суду з питань оподаткування, 2018– 2024 роки) .
Окремо суд враховує позицію Верховного Суду щодо того, що для цілей податкового обліку вирішальним є реальний рух економічної вигоди та її відображення у фінансовій звітності відповідного періоду, а не подальше «перекваліфікування» господарських операцій платником податків, оскільки це створює ризик штучного викривлення податкового результату.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення контролюючого органу прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Податковим кодексом України, є обґрунтованими, а доводи позивача не спростовують висновків акта перевірки та не підтверджують протиправність оскаржуваних рішень.
Отже, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог. 
VIІ. Висновок суду
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки у задоволенні позовних вимог належить відмовити, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.