ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року   Справа № 918/813/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Розізнана І.В. 
без участі представників сторін
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Деталь" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 21.10.2025 суддею Пашкевич І.О. у м. Рівне (повний текст рішення складено 27.10.2025) у справі № 918/813/25 
за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Деталь"
про стягнення 75459, 76 грн 

ВСТАНОВИВ:
АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з ТзОВ "Агро-Деталь" 75459, 76 грн штрафних санкцій, з яких: 73189, 87 грн за договором № 53-122-01-24-14619 від 05.04.2024 та 2269, 89 грн за договором № 53-122-01-24-15079 від 05.08.2024.
В обґрунтування позовних вимог товариство послалось на порушення постачальником строків поставки товару за 4 видатковими накладними за договором від 05.04.2024 та за 5 видатковими накладними за договором від 05.08.2024, при тому, що за другим договором наявна недопоставка товару на суму 2574 грн. У зв`язку із таким простроченням, товариство заявило до стягнення з відповідача пені та штрафу у розмірі, обумовленому у п. 9.1. договорів.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 50748, 50 грн пені та 22441, 37 грн штрафу за договором № 53-122-01-24-14619 від 05.04.2024; 2089, 71 грн пені та 180, 18 грн штрафу за договором № 53-122-01-24-15079 від 05.08.2024; повернуто ухвалою суду позивачу з Державного бюджету України судовий збір в сумі 71, 52 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією № 8794 від 24.07.2025. 
Не погодившись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати в частині стягнення за договором поставки № 53-122-01-24-14619 від 05.04.2024 пені в розмірі 49454, 27 грн та штрафу в розмірі 22441, 37 грн, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у вказаній частині відмовити.
Скаржник вважає, що судом першої інстанції, при ухвалені оскаржуваного рішення, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Також товариство вважає, що недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими полягають у тому, що позивач визнав факт поставки частини товару 30.05.2025, але зазначав, що такий товар було поставлено з недоліками. Відтак, якщо позивач визнає факт поставки товару відповідачем та надає відповідні докази щодо приймання товару на склад, відповідно, прийняття товару на склад позивачем спростовують обставини не поставки товару відповідачем у строк передбачений договором, які суд першої інстанції визнав встановленими. Окрім того відповідач вказує, що позивачем безпідставно заявлено, що товар має недоліки.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Агро-Деталь" на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 у справі № 918/813/25; постановлено розглянути апеляційну скаргу без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого товариство просило суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
В силу ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.
Відповідно до вимог ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.
Судами встановлено, що 05.04.2025 між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-24-14619, згідно умов якого постачальник зобов`язувався поставити на склад Рівненського відділення філії "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом" у м. Вараш електричні акумулятори, кількість і асортимент яких визначені у специфікації № 1 до договору.
05.08.2025 сторонами також було укладено договір поставки № 53-122-01-24-15079, згідно умов якого постачальник зобов`язувався поставити на склад Рівненського відділення філії "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом" у м. Вараш запасні частини до легкових автомобілів, кількість і асортимент яких визначені у специфікації № 1 до договору.
Пунктами 3.1 обох договорів сторонами погоджено, що продукція поставляється в період по 30.11.2024. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації (додаток № 1 до договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Також згідно з специфікацією сторони погодили строк поставки товару - 60 календарних днів, який відповідно до умов договору визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Договір від 05.04.2024 опубліковано на веб-порталі 05.04.2024, тому кінцевим строком поставки товару є - 04.06.2024, а договір від 05.08.2024 оприлюднено на веб-порталі 05.08.2024, тому кінцевим строком поставки товару є - 04.10.2024. Відповідно до пунктів 8.4 договорів, датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Пунктами 8.6. договорів обумовлено, що у випадку виявлення замовником під час приймання продукції невідповідностей щодо кількості, якості, комплектності, відсутності або неналежного оформлення супровідних документів, постачальник зобов`язаний усунути виявленні невідповідності протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення (вимоги) від замовника. У випадку не усунення виявлених невідповідностей постачальник сплачує штрафні санкції передбачені п. 9.1. договором, а саме: пеню та штраф.
Матеріалами справи стверджується, що відповідачем здійснювалась поставка товару за обома договорами, а саме: за договором від 05.04.2024 на суму 868318, 80 грн згідно з 4-ма видатковими накладними: № УТ-0522, № УТ-0647, № УТ-0575, № УТ-1218; за договором від 05.08.2024 на суму 173702, 40 грн згідно з 5-ма видатковими накладними № УТ-1092, № УТ-1093, № УТ-1124, № УТ-1148, № УТ-1154. Разом з тим, товар на суму 2574 грн взагалі не було поставлено.
Зважаючи на ту обставину, що поставка товару відбулася із простроченням, позивач звертався до відповідача із претензіями від 20.12.2024 та від 19.05.2025 за договором від 05.04.2024 та з претензіями від 18.12.2024, від 19.05.2025 за договором від 05.08.2024 із вимогою сплатити неустойку, проте, вказані вимоги залишилися незадоволеними з боку відповідача, що у свою чергу і стало підставою для звернення товариства із відповідним позовом до господарського суду. 
Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Апеляційний господарський суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтями 626, 627, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже встановлено судами, сторонами даного господарського спору 05.04.2025 та 05.08.2025 укладено договори поставки № 53-122-01-24-14619 та № 53-122-01-24-15079, згідно умов яких постачальник зобов`язувався поставити на склад Рівненського відділення філії "ВП "Складське господарство" АТ "НАЕК "Енергоатом" у м. Вараш електричні акумулятори та запасні частини до легкових автомобілів, кількість і асортимент яких визначені у специфікаціях до договорів. 
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В силу ст. ст. 662, 664, 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
У пунктах 8.4 обох укладених договорів сторони обумовили, що датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.
Оскільки договорами встановлений обов`язок продавця доставити товар у м. Вараш, до спірних правовідносин застосовуються норми ч. 1 ст. 664 ЦК України, згідно з якими обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві. Тобто сторони самостійно визначили момент виконання постачальником обов`язку з передачі товару - датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем (покупцем). Таким чином, для встановлення факту прострочення поставки визначальним є не дата складання чи підписання документів постачальником, не дата товаросупровідних документів, а саме дата отримання товару, яка підтверджується підписом вантажоодержувача (позивача).
Судами встановлено, що за договором від 05.04.2024 поставка товару (акумуляторів) повинна була відбутися до 04.06.2024, однак відбулося прострочення поставки товару: на суму 547727, 76 грн - на 2 дні за видатковою накладною № УТ-0522 від 29.05.2024 (товар отримано комірником на склад 07.06.2024); на суму 129804, 12 грн - на 168 днів за видатковою накладною № УТ-0575 від 29.05.2024 (товар по позиціях № 1 та № 2 отримано 20.11.2024 на суму 129804, 12 грн з ПДВ, а товар по позиції № 3 на суму 29007, 84 грн з ПДВ повернуто по акту приймання-передачі від 20.11.2024); на суму 161779, 08 грн - на 142 дні за видатковою накладною № УТ-0647 від 21.06.2024 (товар отримано зав. складом 25.10.2024); на суму 29007, 84 грн - на 168 днів за видатковою накладною № УТ-1218 від 04.11.2024 (товар отримано 20.11.2024, - це позиція № 3 з видаткової накладної № УТ-0575 від 29.05.2024 на суму 29007, 84 грн з ПДВ, котра перед тим була повернута по акту приймання-передачі від 20.11.2024).
Згідно договору від 05.08.2024 поставка товару (акумуляторів) повинна була відбутися до 04.10.2024, але по факту відбулося прострочення поставки товару: на суму 100377, 42 грн - на 6 днів за видатковими накладними № УТ-1092 та № УТ-1093 від 10.10.2024; на суму 59791, 26 грн на 13 днів за видатковою накладною № УТ-1124 від 14.10.2024; на суму 7891, 68 грн на 16 днів за видатковою накладною № УТ-1148 від 17.10.2024; на суму 5642, 04 грн на 20 днів за видатковою накладною № УТ-1154 від 21.10.2024. Недопоставка на суму 2574 грн тривала досі.
У свою чергу відповідач вказує, що поставка товару, відповідно до видаткових накладних від 29.05.2025 № УТ-0522 та № УТ-0575, була здійснена 30.05.2025 перевізником ФОП Бальошенко А.Г., що стверджується актом виконаних робіт від 30.05.2024, згідно якого вантаж доставлено з м. Київ до складу Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" у м. Вараш, а також підтверджується довідкою позивача № Д1-8-305 про виявлені невідповідності по видатковій накладній № УТ-0575, у якій в графі "Дата надходження на склад" зазначено 30.05.2024. Також відповідач вказав, що товар за видатковою накладною № УТ-1218 від 04.11.2024 на суму 29007, 84 грн було поставлено 06.11.2024 тому , що замість товарної позиції №?6 Специфікації №?1 (акумулятор 6СТ-135) він поставив товар з кращими характеристиками (акумулятор 6ст-140) за видатковою накладною №?УТ-0575 від 29.05.2024, який залишався у розпорядженні позивача. Товариство вказало, що намагалось узгодити заміну товару листами від 30.07.2024 та 03.09.2024, однак, відповіді не отримало. Після підписання додаткової угоди №?1 до договору поставки від 16.10.2024, здійснено фактичну поставку акумулятора 6СТ-135 за видатковою накладною №?УТ-1218 від 04.11.2024. Окрім того відповідач зазначив, що за видатковою накладною №?УТ-0647 від 21.06.2024 було погоджено поставку акумулятора 6ст-90 (31 шт., номінальна місткість 90 Ач, пусковий струм 850 А) виробництва ТзОВ "Іста-Центр" Україна. Товар фактично було поставлено 13.06.2024, а не 25.10.2024, що підтверджується ТТН №?100140613988020 від 13.06.2024 з підписом представника позивача та видатковою накладною постачальника №?2362 від 21.05.2024. Доставка здійснювалась перевізником ТзОВ "Рабен Україна". Відтак, товариство вказало, що кінцевий строк поставки за договором - 04.06.2024, а тому фактичне прострочення складає 8 днів, а не 142 дні, як зазначив позивач.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі доводи відповідача є безпідставними з огляду на те, що ключовим моментом для визначення прострочення поставки товару у даному спорі є дата підписання видаткових накладних вантажоодержувачем, а не дата складання або підписання товаросупровідних документів між постачальником та його перевізником. Дата складання або підписання товаросупровідних документів між постачальником та перевізником не визначає момент виконання постачальником обов`язку передати товар покупцеві, і, відповідно, не може слугувати підставою для заперечення прострочення поставки.
В силу ч. 1 ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Як стверджується матеріалами справи, поставка товару за договором від 05.04.2024 повинна була відбутися до 04.06.2025.
При цьому, посилання відповідача на ТТН апеляційний господарський суд також вважає безпідставними, оскільки фактична дата отримання товару покупцем визначається не датою відправлення або підписання ТТН перевізником і постачальником, а датою підписання видаткової накладної вантажоодержувачем (покупцем), яка і фіксує момент передачі товару та підтверджує його фактичне надходження на склад. Відповідно, аргументи товариства про те, що за видатковими накладними №?-0522 від 29.05.2024 та №?УТ-0575 від 29.05.2024 датою поставки є 30.05.2024, за ВН №?УТ-0647 від 21.06.2024 - 13.06.2024, а за ВН №?УТ-1218 від 04.11.2024 - 06.11.2024, на підтвердження чого останнє посилалось на ТТН та експрес-накладну, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав такими, що суперечать умовам укладеного договору. ТТН та експрес-накладні є документами логістики постачальника і перевізника і не визначають момент виконання зобов`язання перед покупцем.
Долучена відповідачем копія ТТН №?100140613988020 від 13.06.2024 містить загальні відомості про вантаж (акумулятори, 120х80х100, к-ть 1, вид пакування Євро палета 120х80, маса 70 кг), при цьому, остання не містить інформації про супровідні документи, номер посилання/замовлення або договір, відтак, із вказаної ТТН неможливо встановити, що поставка товару відбулася саме за умовами договору №?53-122-01-24-14619 від 05.04.2024 та більше того, що було поставлено саме той товар, котрий обумовлений в специфікації до даного договору, позаяк як вбачається із матеріалів справи, покупцем уже виявлялися невідповідності товару, поставленого відповідачем за договором від 05.04.2024. Зокрема, оформлено довідку № ?Д1-8-305 від 13.06.2024 про виявлені невідповідності за видатковою накладною №?УТ-0575 від 29.05.2024, згідно якої поставлена продукція не відповідає умовам договору та специфікації. Зазначене підтверджує, що фактично отриманий товар не відповідав обумовленим сторонами характеристикам, що виключає можливість вважати факт відправлення за ТТН №?100140613988020 від 13.06.2024 належним виконанням зобов`язання постачальника за договором від 05.04.2024.
Щодо посилань відповідача на довідку № Д1-8-305 від 13.06.2024, як доказу отримання товару 30.05.2024, колегія суддів також вважає такі посилання безпідставним, оскільки позивачем було складено довідку № Д1-8-305 про виявлені невідповідності за видатковою накладною № УТ-0575 від 29.05.2024, згідно якої продукція за даною видатковою накладною не відповідає умовам договору № 53-122-01-24-14619 від 05.04.2024. При тому, що відповідач вважає, що поставка необумовленого умовами договором товару рівнозначна виконанню його зобов`язань, що є неправомірним.
Суд констатує, що факт дострокової поставки не звільняє відповідача від обов`язку передати товар у повній комплектації, що відповідає умовам договору.
Матеріалами справи стверджується, що між сторонами відбувалося листування щодо асортименту товару, котрий слід було поставити та, зокрема, у листах від 30.07.2024 та 03.09.2024 відповідач пропонував еквівалентні товари замість тих які виявилися невідповідними за видатковою накладною № УТ-0575 від 29.05.2024, однак, позивач не погодився на альтернативні варіанти і листом від 08.08.2024 № 22-14848/041 повідомив відповідача про невідповідність запропонованих еквівалентів. За результатом листування сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 16.10.2024, якою внесено зміни в додаток № 1 "Специфікація № 1", додаток № 2 "Технічна специфікація" до договору постави від 05.04.2024.
Разом з тим, фактично товар на суму 129804, 12 грн з ПДВ за видатковою накладною № УТ-0575 від 29.05.2024 по позиціях № 1 та № 2 отримано 20.11.2024, а товар по позиції № 3 на суму 29007, 84 грн з ПДВ повернуто по акту приймання-передачі від 20.11.2024. Цей товар (позиція № 3) уже за видатковою накладною № УТ-1218 від 04.11.2024 поставлено 20.11.2024.
Із вказаних обставин вбачається, що відповідач намагається фактично підмінити факт поставки товару 30.05.2025 із невідповідностями, котрі були усунуті лише в листопаді 2024, поставкою товару належного асортименту і складу. 
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що посилання відповідача на довідку №?Д1-8-305 від 13.06.2024, як на доказ отримання товару 30.05.2024, є недобросовісним, оскільки товариство намагалось надати юридичну силу факту вчасної поставки товару, який насправді не відповідав умовам договору, бо був іншим за асортиментом і технічними характеристиками. Доводи відповідача про те, що товар був поставлений набагато раніше, ніж вказано у видаткових накладних, не мають правового значення для вирішення спору. Як вже зазначено вище, згідно умов договору, обов`язок постачальника полягає не лише у своєчасній поставці товару, а й у його відповідності умовам договору, включно з асортиментом і комплектністю.
Учасники даного господарського спору обумовили в укладених договорах, що дата належного отримання товару визначається підписанням видаткових накладних вантажоодержувачем, а не датою його відправлення, транспортування чи поставки кращого чи будь-якого іншого товару.
Враховуючи усе вищевикладене та встановлені судами обставини, судова колегія дійшла висновку про те, відповідачем не виконано свої зобов`язання у строки, передбачені обома договорами та не усунуто виявлені невідповідності за видатковою накладною від 29.05.2025 у строк 30 днів, що є порушенням з боку постачальника договору та законодавства.
Згідно приписів ст. ст. 610-611 ЦК України, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Як вже встановлено судами та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, частину товару було поставлено позивачу, однак, поставки відбулися із простроченням, а частину товару відповідачем взагалі не було поставлено.
Суд відмічає, що прострочення поставки товару з боку постачальника є не грошовим зобов`язанням. При цьому, законодавством обмежень щодо розміру стягнення неустойки (пені) за порушення стороною не грошового зобов`язання не встановлено.
Як вказано вище, згідно п. 9.1 договорів, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) товару понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.
Здійснивши перевірку правильності перерахунку судом першої інстанції пені та штрафу за двома договорами, колегія суддів погоджується з висновком про їх обґрунтованість у заявлених позивачем сумах, а саме: пені 0,1 % у розмірі 50748, 50 грн та штрафу у розмірі 7% - 22 441, 37 грн за договором від 05.04.2024; пені 0,1 % у розмірі 2089, 71 грн та штрафу у розмір 7% - 180, 18 грн за договором від 05.08.2024. Разом з тим, в суді першої інстанції відповідач визнав позовні вимоги на суму 3564, 82 грн (з яких: 1294, 23 грн пеня за прострочення поставки товару за видатковою накладною № УТ-0647 від 21.06.2024 за договором від 05.04.2024, а також 2089, 71 грн пеня і 180, 18 грн штраф за договором від 05.08.2024).
З огляду на усе вище кладене, апеляційний господарський суд повністю погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". 
В силу приписів ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Зважаючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 у справі № 918/813/25 є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги товариства, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на останнє в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Деталь" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 у справі № 918/813/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Справу № 918/813/25 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Розізнана І.В.