Справа № 550/1594/25
Провадження № 2-о/550/5/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року       селище Чутове
Чутівський районний суд Полтавської області у складі 
головуючої судді Михайлюк О.І.,
при секретарі судового засідання Шукевич Н.В.,
за участю: представників заявників - адвоката Арзуманян В.А., адвоката Кабальського Р.О. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в селищі Чутове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис, ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2  звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просять видати обмежувальний припис відносно  ОСОБА_3  строком на 6 місяців та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 і покласти на нього такі обов`язки: заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику; заборонити ОСОБА_3 переслідувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування заяви заявники посилаються на те, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , в шлюбі у них народився син ОСОБА_1 . 23.01.1996 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний у зв`язку з постійним моральним та фізичним насильством з боку ОСОБА_3 по відношенню до заявників. Однак після розірвання шлюбу ОСОБА_3 і далі систематично вчиняє дії, що мають ознаки психологічного насильства. Вказані дії носять систематичний характер, розпочалися ще в 2015 році, ОСОБА_3 побив ОСОБА_1 , у зв`язку з чим були внесені відомості до ЄРДР. ОСОБА_3 весь час переслідує колишню дружину та її сина ОСОБА_1 в соціальних мережах, випитує інформацію у спільних знайомих, вишукує інформацію стосовно місця перебування ОСОБА_2 . Розшукує інформацію щодо майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вчинених нею правочинів (зокрема виданих довіреностей), замовляє від її імені товари в інтернеті тощо. Кривдник постійно пише ОСОБА_2 та ОСОБА_1 смс-повідомлення, в яких містяться погрози розправи. Також ОСОБА_3 систематично погрожує вчинити як фізичну розправу так і вчинити дії щодо погіршення становища колишньої дружини та ОСОБА_1 . Зокрема погрожує надіслати скарги до компетентних органів України в США (фактичне та офіційне місце перебування ОСОБА_1 ), з метою його депортації. Як виявилося метою таких висловлювань були лише самі погрози як акт психологічного насилля, адже на адвокатський запит була отримана відповідь про відсутність будь-яких звернень. Також систематичні погрози ОСОБА_3 стосуються його звернення до правоохоронних органів щодо протиправної діяльності колишньої дружини та ОСОБА_1 , яка не підтверджуються жодними об`єктивними даними.
Оскільки  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як жертви насильства потребують захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вони звернулися до суду із вказаною заявою. 
Заінтересована особа ОСОБА_3 надав заперечення на заяву про видачу обмежувального припису, в яких зазначив, що не вчиняв відносно заявників будь-якого морального, фізичного та психологічного насильства ні під час перебування у шлюбі ані після розірвання шлюбу, висловлювань нецензурною лайкою на адресу заявників не допускав. Також, заявники не надали суду доказів у підтвердження вчинення домашнього насильства. Заявники не зазначають, яке саме психологічне насильство і коли саме ОСОБА_3 вчинив відносно них, а також чи звертались вони з цього приводу у відповідні компетентні органи і які наслідки розгляду органами цих звернень. 
Заінтересована особа вказує, що між ним та заявниками існує гострий сімейний конфлікт, що не є тотожнім домашньому насильству. 
ОСОБА_3 у додаткових запереченнях зазначає, що не проживає разом із заявниками з 1995 року, не веде спільного господарства, не має спільного бюджету, не зустрічається регулярно. Крім того, заявниця ОСОБА_2 постійно проживає в місті Ужгород Закарпатської області, а син ОСОБА_1 постійно проживає в Сполучених Штатах Америки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство може вчинятися між особами, які проживають (проживали) разом. Оскільки заінтересована особа та заявники не проживають разом майже 30 років, на думку ОСОБА_3 об`єктивна можливість вчинення домашнього насильства з його боку повністю відсутня, як відсутні й ризики продовження насильства. 
Заінтересована особа вказує, що не підтримує з сином жодного спілкування. Від нього надходять лише поодинокі повідомлення, які містять психологічний тиск та погрози затягуванням судових процесів. З колишньою дружиною, ОСОБА_2 , спілкується вкрай рідко, виключно у зв`язку з вирішенням судових справ. Наявні у заявників записи телефонних розмов датовані 2022 роком, є застарілими та не відображають актуального стану його відносин із заявниками. 
Заінтересована особа також вказує, що ініціювання справи про обмежувальний припис у 2025 році, відбувається паралельно зі справою про позбавлення його батьківських прав, яку ініціював син ОСОБА_1 (справа № 550/53/25 ) у відповідь на його позов про стягнення аліментів (справа 550/1512/23). Тож, ОСОБА_3 вважає, що подання заяви про встановлення обмежувального припису є тиском на нього.
ОСОБА_3 звертає увагу, що він не притягувався ані до кримінальної ані до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, не є підозрюваним або обвинуваченим у жодному кримінальному провадженні.
Отже, ОСОБА_3 вважає твердження заявників безпідставними та необгрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. 
Крім того, ОСОБА_3 просить визнати недопустими доказами аудіозаписи телефонних розмов, надані в дану цивільну справу ОСОБА_2 , оскільки вони отримані з порушенням закону, та просить виключити їх з числа доказів по справі. Також, ОСОБА_4 зазначає, що наявні скриншоти повідомлень, надісланих з номера НОМЕР_1 , є неналежними доказами, оскільки не містять ідентифікації відправника, а також заперечує, що він направляв такі повідомлення.
У судовому засіданні представники заявників, адвокат Арзуманян В.А. та адвокат Кабальський Р.О. заяву про видачу обмежувального припису підтримали та просили її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати подані ним письмові пояснення, клопотання та заперечення.
Суд, заслухавши пояснення представників заявників, дослідивши наявні у справі матеріали, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, та перевіривши підтвердження їх доказами, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.01.1996 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.13). 
Згідно актового запису про народження №1319 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом із застосунку «ДІЯ» (а.с.14). 
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2023 року, за заявою ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 погрожує ОСОБА_1 фізичною розправою, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023175450000170 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 ч.1, 2 КК України. (а.с.11 зворот, 12).
24.12.2025 слідчий слідчого відділення Відділу поліції №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області І. Зінченко надав дозвіл на розголошення матеріалів досудового розслідування у кримінального провадженні №12023175450000170 від 25.05.2023 (а.с. 113)
З постанови ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про визнання речових доказів від 17.01.2024 року вбачається, що у письмовій заяві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив, що протягом тривалого часу має неприязні стосунки з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 , які в різний час були виражені в чисельних сварках між ними. Також ОСОБА_3 телефонує матері заявника ОСОБА_2 та в агресивній формі висловлює погрози в адресу ОСОБА_1 . Даною постановою визнано в якості речового доказу (документу) по кримінальному провадженні №12023175450000170 від 26.05.2023 10 файлів формату «m4a» (аудіо файли) (а.с.69 зворот-70). 
Згідно постанови ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про призначення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 11.06.2025 року, призначено по кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №12023175450000170 від 26.05.2023 лінгвістичну (семантико-текстуальну) експертизу, проведення якої доручено експертам Сумського НДЕКЦ МВС України (0007, м. Суми, вул. Промислова, 8) (а.с.75).
Об`єктом експертного дослідження є стенограма розмов на аудіозаписах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка є додатком до протоколу огляду від 17.01.2024 (а.с.54-69).
Згідно висновку експерта №СЕ-19/119-25/9666-ЛД від 27.06.2025, у тексті розмов, відображених у додатку до протоколу огляду аудіо записів від 17.01.2024 на 16 аркушах та на флеш носії «Apacer» містяться висловлювання « ОСОБА_5 », адресовані « ОСОБА_6 » ( ОСОБА_1 ) (безпосередньо і через посередника ОСОБА_2 ), які містять погрозу вчинення фізичногго насилля шляхом нанесення побоїв, тілесних ушкоджень та погрозу вбивством. Разом із тим, у дослідженому матеріалі відсутні висловлювання « ОСОБА_5 » адресовані « ОСОБА_7 » ( ОСОБА_2 ), виражені у формі погроз (а.с.77-93).
В матеріалах справи наявні скриншоти листування в мережі Telegram між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається, що батько - ОСОБА_3 неодноразово ображав свого сина ОСОБА_1 використовуючи нецензурну лайку, погрожував, принижував та залякував останнього (а.с. 44-49).
Крім того в судовому засіданні відтворено аудіо запис телефонних розмов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з матеріалів кримінального провадження №12023175450000170 від 26.05.2023 з яких встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово під час розмови наполягав у грубій формі, щоб ОСОБА_2 передала сину, щоб він переоформив квартиру на ОСОБА_3 , бо якщо син цього не зробить, то він зробить його життя нестерпним.
Згідно криншоту допису з інтернет-видання Полтавщина від 09.10.2024, ОСОБА_3 розмістив допис під назвою: «Хто насправді такий ОСОБА_8 : відкрите звернення його батька», зазначивши, що його син «видає себе анти корупціонером, волонтером та борцем за правду, а насправді він є повною протилежністю того, кого він із себе корчить. І кому як не батьку, знати його справжню сутність» (а.с. 97).
Факт того, що саме ОСОБА_3 розмістив зазначений допис в інтернет-виданні Полтавщина підтверджується листом редакції видання Полтавщина від 12.09.2024 (а.с. 9).
З Інформаційної довідки №366330571 від 19.02.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої за заявою ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_3 отримав інформацію про належне ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно (а.с.197-205).
Крім того, в матеріалах справи містяться скриншоти переписки з мережі Viber з телефонного номера НОМЕР_1 , які містять фото Інформаційної довідки №366330571 від 19.02.2024 р. та допис « ОСОБА_9 весело, ОСОБА_10 , передай ОСОБА_7 » та повідомленням зі змістом ст. 209 КК України 
Також, міститься скриншот з мережі Viber з телефонного номера НОМЕР_1 фото звернення ОСОБА_3 до Посла України в США від 04.01.2024 в якому ОСОБА_3 повідомляє, що по справі №550/1512/23 за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання, ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі, намагався підкупити ОСОБА_3 , аби він відмовився від позову, тому, що боїться розголосу цієї ситуації. ОСОБА_3 зазначив, що дана інформація необхідна для справедливого вирішення питання про перебування ОСОБА_1 у Сполучених Штатах Америки. (а.с. 5-6).
19.07.2024 ОСОБА_3 звернувся до ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення про те, що ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 у продовж 2022-2024 року вчинили набуття, володіння використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом у тому числі вчинили правочин з таким майном та просив внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення. Передбаченого ст. 209 КК України. (а.с.70зворот-71) Зазначена заява було направлена за підслідністю до БЕБ України територіального управління БЕБ у Полтавській області.
Згідно вимоги від 16.04.2025 в порядку ч. 2ст. 93 КПК України, ТУ БЕБ у Полтавській області, у зв`язку зі здійсненням досудового провадження у кримінальному провадженні № 420241700000000139 від 21.11.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України (легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом), у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 затребувано, зокрема, договори та інші правоустановчі документи на нерухоме майно, що перебуває у їх власності (а.с. 151-153).
Зі скриншотів переписки з мережі Viber від 22.10.2025 надісланих ОСОБА_3 ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_3 у грубій формі критикує поведінку колишньої дружини з її матір`ю ОСОБА_11 , яка перебувала у тяжкому хворобливому стані (а.с.6) Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 19.11.2025, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 158).
Також, зі скриншотів переписки з мережі Viber від 22.10.2025 надісланих ОСОБА_3 ОСОБА_2 вбачається, що 24.10.2025 ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_2 висновок, згенерований ШІ про те, яким чином з України можна повідомити правоохоронні органи США про вчинення чоловіком на території штатів злочину (а.с.196).
Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
За змістом пунктів 3, 6, 8 та 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п.п. 6, 7 Закону України «Про систему охорони психічного здоров`я в Україні» психічне здоров`я - складова загального здоров`я та стан благополуччя, а не лише відсутність психічних та поведінкових розладів, за якого кожна особа може реалізувати власний потенціал, впоратися із життєвими труднощами, продуктивно і плідно навчатися та працювати, а також робити внесок у життя своєї спільноти; 
психологічне благополуччя - суб`єктивне відчуття особи щодо досягнення оптимального психічного функціонування, що включає відчуття задоволення якістю власного життя, цілеспрямованості та сенсу життєвих подій, вибір дієвих стратегій реалізації особистісного потенціалу, оптимальний рівень психологічної стійкості і адаптивності у подоланні життєвих труднощів.
Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків, про що також наголошено у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18.
У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №127/9600/22 вказано, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18(провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.
Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, тощо.
Електронні докази у вигляді смс-повідомлень та запису телефонних розмов на підтвердження факту вчинення психологічного насильства повинні враховуватися судом для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи про що зазначено у постанові Верховного Суду від 2 березня 2020 року у справі № 159/4550/19.
Досліджені судом докази, а саме - матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023175450000170, в тому числі висновок лінвістичної експертизи, аудіозаписи розмов між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , скриншоти переписок між заінтересованою особою та заявниками в яких ОСОБА_3 висловлює погрози розправи, в тому числі фізичної, ображає та принижує заявників, застосовує нецензурну та іншу неприйнятну лексику, повідомлення ОСОБА_3 заявників про свої звернення до правоохоронних органів, до Посла України в США, про можливість зверненнення до правоохоронних органів США, дописи у ЗМІ про те, що заявник ОСОБА_1 «не є тим, кого він з себе вдає», а також збирання інформації щодо нерухомого майна, що належить заявникам, та місцязнаходження матері заявниці ОСОБА_2 , свідчать про те, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи мають тривалий характер, такі конфлікти мають ознаки психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) тиску, і є такими, що порушують психологічну недоторканість людини.
Суд вважає безпідставним клопотання заінтересованої особи про визнання аудіозаписів розмов від 2022 року між ним та заявниками недопустими доказами, оскільки такі аудіозаписи були отримані в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023175450000170 від 26.05.2023 дозвіл на розголошення відомостей про яке наданий слідчим.
Також, суд критично ставиться до тверджень заінтересованої особи про те, що скриншоти повідомлень з мережі Viber з телефонного номера НОМЕР_1 є неналежними доказами, так як не містять ідентифікації відправника, оскілть з наявних в матеріалах справи заяв до правоохоронних органі, написаних власноручно ОСОБА_3 , що не заперчується ним самим, а акож з матеріалів кримінального провадження №12023175450000170 від 26.05.2023 вбачається, що номером телефона ОСОБА_3 вказаний « НОМЕР_1 ».
При цьому, суд зазначає, що самі по собі аудіозаписи та скриншоти повідомлень не є доказом вчинення домашнього насильства, та оцінені судом в сукупності з іншими доказами, наданими заявниками на підтвердження обставин вчинення стосовно них психологічного тиску та його систематичності. 
З огляду на встановлені судом обставини, зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які ОСОБА_3 застосовує у переписках з колишньою дружиною та сином, систематичність вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на з`ясування обставин колишньої життя дружини та сини, їх власності та діяльності, а також форма у якій вчиняються такі дії протягом 2022-2025 років, дає підстави для висновку, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства. 
Доказів, які б спростовували вказані обставині, заінтересованою особою не надано.
Щодо тверджень заінтересованої особи про те, що між ним та заявниками існує сімейний конфлікт суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23) роз`яснено, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. 
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 умисно, систематично та протягом тривалого часу вчиняє дії, які характеризуються як психологічний тиск, маючи на меті завдати шкоди потерпілим заявникам шляхом порушення їх прав і свобод, зокрема, право на повагу до приватного життя. 
За таких обставин, твердження заінтересованої особи про те, що між ним та заявниками існує сімейний конфлікт є безпідставним.
Крім того, не заслуговують на увагу посилання заінтересованої особи на те, що віддаленість місць проживання між заявниками та ним, а також відсутність спільного побуту між ними унеможливлює вчинення домашнього насильства та ризиків повторності його вчинення, оскільки ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя і дитина (діти). 
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.
Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Як було зазначено вище, дослідженими судом матеріалами справи підтверджується систематичне вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства у формі психологічного насильства, що вказує на наявність ризику повторного вчинення домашнього насильства. Із пояснень та поведінки учасників судового провадження у судовому засіданні суд не вбачає ознак того, що ризики продовження застосування домашнього насильства з боку ОСОБА_3 відпали.
За таких обставин вимоги заявників про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обов`язків є обґрунтованими.
З огляду на те, що судом встановлено існування обґрунтованих ризиків повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо заявників, з метою захисту їхніх прав та інтересів, суд дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , встановивши обмеження, передбачені п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Разом з тим, суд не погоджується з необхідністю встановлення максимального строку дії обмежувального припису шість місяців про який просять заявники, а вважає, що його слід встановити на строк три місяці.
На переконання суду, яке грунтується на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, вищезазначені тимчасові обмеження кривдника, передбачені п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що вживаються з метою забезпечення безпеки постраждалих осіб, є легітимним та пропорційним заходом втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи наявні обґрунтовані ризики повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо заявників, з метою захисту прав та інтересів останніх суд дійшов висновку про видачу обмежувального припису, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , заявлені заявниками строком на три місяці, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 6, 10, 18, 81, 258-259, 263-265, 273, 350-1-350-8 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис, ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платників з Державного реєстру фізичних осіб платників податків - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 
- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику; 
- заборонити ОСОБА_3 переслідувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;
- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Встановити строк обмежувального припису 3 (три) місяці. 
Строк рахувати з дня ухвалення рішення.
Попередити ОСОБА_3 , що у разі умисного невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням суду, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Про видачу обмежувального припису повідомити відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцяти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування учасників справи.
Заявник 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Заявник 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 03.04.2026.

Суддя     О.І.Михайлюк