справа № 631/230/26 
провадження № 1-кп/631/116/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , яка здійснює кримінальне провадження одноособово, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі Нова Водолага Харківської області в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження та відповідно до положень частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 грудня 2025 року під № 12025221160001115 щодо обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2017 року за частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 185, Кримінального кодексу України із застосуванням частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України до 8 років позбавлення волі, звільнена 07 березня 2023 року з Качанівської виправної колонії Харківської області № 54 по відбуттю терміну покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, 

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому статтями 291, 293 та 302 Кримінального процесуального кодексу України, надійшов складений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами разом із клопотаннями про його розгляд в порядку спрощеного провадження та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 грудня 2025 року під № 12025221160001115 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України за встановлених досудовим розслідуванням обставин.
При вирішенні питання щодо здійснення судового провадження у суді першої інстанції суд приймає до уваги, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 зазначеного кодифікованого закону України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 відноситься до проступків.
Частинами 2 та 3 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування (частини 1 та 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України).
Вивчаючи матеріали кримінального провадження, суд упевнився, що до обвинувального акту долучено письмову заяву підозрюваної ОСОБА_4 , складену 25 лютого 2026 року в присутності захисника ОСОБА_5 , яка діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 25 лютого 2026 року № 5-20-2026-001528, виданим Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, в якій ОСОБА_4 зазначає про беззаперечне визнання нею своєї винуватості у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, у вказаній заяві підозрювана зазначила, що їй роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_5 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваною ОСОБА_4 , її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за її відсутності.
За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 у заяві про визнання винуватості, в присутності захисника беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що останній роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставини, враховуючи, що обвинуваченою надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, вона правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, суд розглянув вказаний обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України.
Як наслідок, обставини щодо учинення кримінального проступку установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.
Тим самим, є установленими (дійсними) обставини відображені в обвинувальному акті, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме те, що ОСОБА_4 в порушення вимог Законів України № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та № 62/95-ВР від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», маючи намір направлений на вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, діючи умисно, протиправно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено – канабісу, усвідомлюючи суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений у ході досудового розслідування період часу, але не пізніше 23 грудня 2025 року, у невстановленому у ході досудового розслідування місці та за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, для власного вживання, без мети збуту, незаконно придбала рослини коноплі та в подальшому, перебуваючи в приміщенні будинку, що знаходився у її користуванні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (за місцем її мешкання), з метою одержання готових до вживання форм наркотичних засобів, висушила їх, тим самим виготовила наркотичний засіб – канабіс, обіг якого обмежено, з якого частину особисто вживала шляхом куріння через саморобний пристрій, а частину, що залишилась, зберігала далі у приміщенні вказаного будинку, для власного вживання, без мети збуту.
Надалі незаконні дії ОСОБА_4 викриті правоохоронними органами, а саме: під час проведення слідчої (розшукової) дії – огляду місця події 23 грудня 2025 року у приміщенні вказаного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: поліетиленовий пакет з речовиною сіро-зеленого кольору в сухому стані, яка згідно з висновком експерта за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», є канабісом, що віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою 33,4172 грам (маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 25,7944 грам); металеву деформовану банку з нашаруванням речовини коричневого кольору, яка згідно з висновком експерта за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено – екстракт канабісу, маса екстракту канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 0,0400 грам.
Таким чином, з`ясовано, що ОСОБА_4 своїми умисними діями здійснила незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, тобто скоїла кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України.
При цьому, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_4 вірною, у зв`язку із чим остання підлягає кримінальному покаранню.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції частини 1 статті 309 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченою вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.
Вивчаючи особу винної ОСОБА_4 шляхом з`ясування стану її здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, є громадянкою України, має середню освіту, заміжня (17 вересня 2024 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Нововодолазької селищною радою, та після реєстрації шлюбу прізвище дружини зазначено як « ОСОБА_7 », проте паспорт громадянина України та інші документи не змінювала), даних щодо наявності на її утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків матеріали справи не містять, офіційно не працевлаштована, на життя заробляє тимчасовими заробітками.
За даними наявної документації ОСОБА_4 , має задовільний стан здоров`я, до осіб з інвалідністю не відноситься, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про її осудність; має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де згідно характеристики, складеної 06 січня 2026 року за № 02-27/29 депутатом округу № 2 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_8 , характеризується задовільно, як така щодо якої не надходило скарг та нарікань від мешканців селища, компрометуючі матеріали відсутні.
З матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, що убачається із довідки УІПА Головного управління Національної поліції в Харківській області та ДІ МВС України № 49-30122025/63090 станом на 30 грудня 2025 року, згідно якої була засуджена вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2017 року за частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 185, Кримінального кодексу України із застосуванням частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України до 8 років позбавлення волі, звільнена 07 березня 2023 року з Качанівської виправної колонії Харківської області № 54 по відбуттю терміну покарання. Відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_9 від 07 січня 2026 року № 40 убачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно даних ЄДРПО АІТС «ОБЕРІГ» не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обставиною, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття, про що остання вказала під її допиту та відображено у відповідному протоколі від 25 лютого 2026 року.
Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_3 в обвинувальному акті не зазначено.
З цього суд зазначає, що обставини, що обтяжують покарання, – це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.
За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках – на потерпілого.
За приписами статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Пунктом 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що обвинувальний акт має містити, у тому числі, відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.
Отже, в разі відсутності в обвинувальному акті у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які обтяжують покарання, визнання судами на підставі частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України їх такими, що обтяжують покарання з подальшим їх врахуванням під час його призначення, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.
Аналогічної правової позиції притримується й Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11 червня 2024 року у справі № 175/2963/22 (провадження № 51-7756км23), від 08 травня 2024 року у справі № 507/1580/22 (провадження № 51-7515км23), від 29 травня 2024 року у справі № 201/137/21 (провадження № 51-7324км23).
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. 
У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18).
Отже з урахуванням наведеного, при визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 з урахуванням приписів частини 2 статті 61 Конституції України, статті 65 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до проступку, враховує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, масу вилученого наркотичного засобу; особу винної та її ставлення до вчиненого, яка повністю визнала свою провину і усвідомила негативні наслідки своєї поведінки, не намагалась уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, щире розкаялась у вчиненому, проте має не зняту та погашену у встановленому законом порядку судимість, офіційно не працевлаштована, її сімейний стан та стан здоров`я, наявність у неї постійного місця реєстрації та проживання, де вона характеризується задовільно, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують й те, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана.
Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 309 Кримінального кодексу України, у виді пробаційного нагляду. При цьому суд ураховує обставини скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку та його наслідки, а також обрані учасниками судового провадження позиції, викладені у їх заявах.
Призначаючи саме такий вид покарання, суд приймає до уваги, що санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді, в тому числі, штрафу та виправних робіт, однак суд вважає неможливим призначити ОСОБА_3 ні один із видів даних покарань, оскільки обвинувачена офіційно не працевлаштована, матеріали кримінального провадження, долучені до обвинувального акта, не містять відомостей про наявність законних джерел доходу у останньої Окрім іншого суд ураховує, що ОСОБА_3 має не зняту та погашену у встановленому законом порядку судимість. Призначення покарання у виді обмеження волі у даному випадку, на думку суду буде занадто суворим, з урахування ставлення обвинуваченої до вчинення, а також беручи до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 298/95/16-к (провадження № 51-2501км18), де зауважено, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Так, відповідно до частини 1 статті 59-1 Кримінального кодексу України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, у відповідності до приписів частини 2 статті 59-1 Кримінального кодексу України такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з приписами частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки, зокрема, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, з урахуванням того, що відповідними наказами Міністерства юстиції України затверджено перелік пробаційних програм для суб`єктів пробації, які включають в себе заходи спрямовані на виправлення того чи іншого криміногенного фактору, яке стало причиною вчинення особою кримінального правопорушення, у тому числі «Попередження вживання психоактивних речовин» покликана забезпечити розвиток та підтримку навичок ефективного самоконтролю, усвідомлення необхідності стратегій зменшення шкоди від вживання психоактивних речовин та підвищення вмотивованості до відмови від їх вживання.
У цій справі, враховуючи фактичні дані про особу обвинуваченої, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 пробаційний нагляд на строк 3 роки, який полягатиме в обмеженні прав і свобод засудженої, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, а саме шляхом покладення на засуджену до пробаційного нагляду, згідно частин 2 та 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України таких обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою – «Попередження вживання психоактивних речовин».
Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог частини 2 статті 65 Кримінального кодексу України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчиненням нею нових кримінальних правопорушень.
На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 3 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся. 
Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки в рамках даного кримінального провадження Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України були проведені судові експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/121-25/32759-НЗПРАП від 02 січня 2026 року, вартість якої складає 3119 гривень 90 копійок та № СЕ-19/121-25/32758-НЗПРАП від 06 січня 2026 року, вартість якої складає 2674 гривні 20 копійок, тому з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати за проведення даних експертиз.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 50, 51, 59-1, 65 – 67 та частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, частиною 1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, а також статтями 31, 100, 118, 122, частиною 1 статті 126, статтями 291, 293, 302, 349, 368 – 371, 373 – 376, 381, 382, 392, 393, 395, 532 – 535 Кримінального процесуального кодексу України, 

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, і призначити їй по даній нормі закону покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки.
Відповідно до частини 2 та пункту 4 частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою – «Попередження вживання психоактивних речовин».
Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 згідно з частиною 1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі ухилення нею від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали до органів Національної поліції для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
поліетиленовий пакет з написами «МВС України експертна служба Харківський НДЕКЦ МВС України вміст пакету: об`єкти дослідження до висновку експерта № СЕ-19/121-25/32759-НЗПРАП від 02.10.2025» з підписом експерта «ЄРДР № 12025221160001115 від 24.12.2025», в якому міститься поліетиленовий пакет із речовиною сіро-зеленого кольору в сухому стані не подрібнена, зовні схожа на коноплю, який згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 3648 (номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження 17), передано на зберігання до Управління логістики та матеріально технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області,
спеціальний пакет WAR 041472, опечатаний паперовою биркою з надписом «Харківський НДЕКЦ МВС України висновок СЕ-19/121-25/32758-НЗПРАП від 06.01.2026 р. № КП (справи) 12025221160001115 Вид експ. (досл.) 8.6 вміст упаковки об`єкт дослідження», в якому міститься об`єкт дослідження, а саме металева банка з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, у складі яких виявлено екстракт канабісу, масою у перерахунку на суху речовину – 0,0400 грам, який згідно квитанції № 157 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 12025221160001115 від 24 грудня 2025 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, після набрання вироком законної сили – знищити.
Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 90 копійок за виконання експертизи № СЕ-19/121-25/32759-НЗПРАП від 02 січня 2026 року та у сумі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок за виконання експертизи № СЕ-19/121-25/32758-НЗПРАП від 06 січня 2026 року, проведених експертами Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави. 
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.
На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального процесуального кодексу України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя           ОСОБА_1