Справа № 442/188/26
Провадження № 1-кп/442/144/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження № 42025142190000072 від 19.09.2025 відносно: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Уличне Дрогобицького району Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який адвокатом та депутатом не є, не військовозобов`язаного, раніше не судимого, - 
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,- 
- з участю прокурора - ОСОБА_4 ,
- обвинуваченого - ОСОБА_3 
встановив:
Судом визнано доведеним, що у квітні 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , будучи на той час керівником Фермерського господарства «Марія», всупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України з метою отримання прибутку за рахунок обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції, за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання в користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення, маючи єдиний умисел на самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності Трускавецької міської ради Львівської області, діючи умисно, за допомогою найманої сільськогосподарської техніки, шляхом протиправного обробітку ґрунту, оранки, культивації та посіву сільськогосподарської культури, з метою подальшого збирання врожаю вчинив самовільне зайняття земельної ділянки загальною площею 8,5323 га, в межах санітарно-захисної зони об`єктів нафтового промислу, а саме охоронної зони навколо нафтопроводу високого тиску «Долина-Дрогобич» шляхом посіву сільськогосподарської культури сої, яка входить до складу земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 4621288200:05:000:0501, 4621288200:05:000:0502, 4621288200:05:000:0503, 4621288200:01:003:0504, 4621288200:05:000:0505, розташованих за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Уличне, вулиця Пасічна, які перебувають в комунальній власності Трускавецької міської ради.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне зайняття земельної ділянки в охоронних зонах, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що дійсно на вул. Пасічній в с.Уличне Дрогобицького району Львівської області на земельній ділянці загальною площею близько 8,5 га, посіяв сою. Про те, що дана земельна ділянка перебуває в комунальній власності Трускавецької міської ради дізнався згодом. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо його не карати. 
Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні. 
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами. 
При цьому, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.
Його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.197-1 КК України, оскільки він вчинив самовільне зайняття земельної ділянки в охоронних зонах.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце. 
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів. 
В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченої та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування. 
При цьому до обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Також суд враховує те, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання, аналізу особи винної як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, позитивну характеристику, те, що ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а тому на підставі встановлених судом конкретних обставин події, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.197-1 КК України у виді позбавлення волі. 
Разом з тим, виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при застосуванні покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст.ст. 75 КК України та відповідних пунктів ст. 76 КК України. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів у майбутньому. 
Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні, матеріальної шкоди не завдано.
Запобіжний захід не обирався. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст.197-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 1 (один) рік, зобов`язавши в силу п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання;.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1