УХВАЛА

14 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 991/6084/25
провадження № 61-10668св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Візіренко Вікторія Вікторівна, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Боряк Галина Юріївна, на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року в складі колегії суддів: Олійник О. В., Литвинко Т. В., Сікори К. О., та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 липня 2025 року в складі колегії суддів: Панкулича В. І., Глотова М. С., Панаіда І. В., 

у справі за заявою прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Висоцької Наталі Василівни про забезпечення позову в справі за позовом держави Україна в особі прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Висоцької Наталі Василівни до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави та 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшов позов держави
Україна в особі прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Висоцької Н. В. до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Одночасно з пред`явленням позову позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_3 на час набуття необґрунтованих активів (двох транспортних засобів), а саме станом на 20.01.2023 і на 26.04.2023, працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних сил України, тобто мав статус особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 є матір`ю дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та, відповідно, його тещою.

19.01.2023 ОСОБА_2 (теща ОСОБА_3 ) за договором купівлі-продажу із ТОВ «ВТП «Інжпроект» придбала автомобіль Toyota C-HR Hybrid об`ємом 1.987L HATCHBACK e-CVT, VIN: НОМЕР_1 , рік виробництва - 2022, за ціною з ПДВ - 1 381 630 грн.

26.04.2023 ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на транспортний засіб TOYOTA C-HR, 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , задекларованою митною вартістю 564 789 грн.

Прокурор у заяві навела обставини, які дають підстави стверджувати про набуття активів (спірні автомобілі) в розумінні пункту 2 частини восьмої статті 290 ЦПК України за дорученням ОСОБА_3 і що останній міг/може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Прокурор зазначила, що зібрані документи вказують на необґрунтованість активів загальною вартістю 1 946 419 грн, а саме наявність визначеної частиною другою статті 290 ЦПК України різниці між вартістю таких активів та законними доходами (з урахуванням інформації про здійснені видатки) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка у 500 і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом на день набрання чинності Законом України від 31.10.2019 № 263-ІХ (1 003 500 грн), та не перевищує межу, передбачену статтею 368-5 КК України (у 2023 році - 8 723 000 грн). До уваги взято законні доходи як ОСОБА_3 , його дружини ОСОБА_5 і дочки ОСОБА_4 (членів сім`ї станом на 2023 рік), так і особи, яка набула один з активів як титульний власник - ОСОБА_2 . Проведений аналіз відомостей про задекларовані суми заощаджень, про законні доходи цих осіб, про надходження і видатки, здійснені з їхніх банківських рахунків, вказують на те, що транспортні засоби сукупною вартістю 1 946 419 грн ОСОБА_3 не міг набути за рахунок законних доходів.

Посилаючись на статтю 149 ЦПК України, прокурор просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору. Обґрунтувала це тим, що невжиття заходів забезпечення позову (у разі задоволення пред`явленого позову) може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Наявність ризику відчуження спірного майна пов`язує із тим, що ОСОБА_3 упродовж тривалого часу є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, добре обізнаний з вимогами антикорупційного законодавства, розуміє наслідки визнання активів необґрунтованими, а також із тим, що здійснити оформлення відчуження транспортних засобів можливо в короткі строки.

У зв`язку з наведеним прокурор просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на зазначені вище транспортні засоби.

Вищий антикорупційний суд ухвалою від 19 червня 2025 рокузаяву про забезпечення позову задовольнив.
Наклав арешт (шляхом заборони розпорядження) на активи, які є предметом спору, а саме:
- транспортний засіб «TOYOTA C-HR HYBRID», 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , дата реєстрації 20 січня 2023 року, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;
- транспортний засіб «TOYOTA C-HR», 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , дата реєстрації 26 квітня
2023 року, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Візіренко В. В., та представник ОСОБА_2 - адвокат Боряк Г. Ю., подали апеляційні скарги. 

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду постановою від 17 липня 2025 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Візіренко В. В., та представника ОСОБА_2 - адвоката Боряк Г. Ю., залишила без задоволення, а ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року залишила без змін.

15 серпня 2025 року адвокат Візіренко В. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 липня 2025 року у цій справі, у якій представник заявниці, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 липня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

15 серпня 2025 року адвокат Боряк Г. Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року
та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 липня
2025 року у цій справі, у якій представник заявниці, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 липня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Верховний Суд ухвалою від 06 жовтня 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції. 

У жовтні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2026 року цю справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю. 

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю учасників справи в суді касаційної інстанції відсутні.

За таких обставин, розгляд справи буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення направлена у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. 

З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Справу за заявою прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Висоцької Наталі Василівни про забезпечення позову в справі за позовом держави Україна в особі прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Висоцької Наталі Василівни до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, за касаційними скаргами  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Візіренко Вікторія Вікторівна, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Боряк Галина Юріївна, на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 19 червня 2025 року та постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 липня 2025 року призначити до судового розгляду.

Справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України. 

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара