ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/14/26	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 33/817/194/26 	Доповідач - Тиха І.М.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. , 
за участю ОСОБА_1 та його представника Скиби В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина В.Й. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
ВСТАНОВИЛА:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно із постановою суду, ОСОБА_1 02 січня 2026 року о 15 год 26 хв на автодорозі М-30 “Стрий-Дніпро-Ізварине” 131 км., керував транспортним засобом марки «Рено» моделі «Лагуна» з державними номерними знаками (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, почервонінням обличчя, тремтінням пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6820» й такого у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Янчишин В.Й. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які беззаперечно б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Вважає що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви повинні тлумачитись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Посилається на те, що працівниками поліції був порушений порядок оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , зокрема, не роз`яснено йому право користуватись юридичною допомогою та інші права, що передбачені ст. 268 КУпАП, а також процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, не повідомлено про наслідки відмови від проведення огляду. Вказує на те що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і про своє бажання пройти такий огляд неодноразово повідомляв працівникам поліції. 
Звертає увагу на те, що з долученого відеозапису з нагрудних акамер поліцейських не вбачається наявності візуальних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , які лише озвучені працівником поліції, а в письмовому направленні ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в заклад охорони здоров`я, яке наявне матеріалах справи, відсутня година та хвилини, тобто час його оформлення.
Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до КНП “Козівська ЦРЛ Козівської селищної ради”, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичним оглядом для визначення стану сп`яніння, де було встановлено що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, тому вважає що сама по собі відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за відсутності ознак, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Посилається на те, що в порушення вимог ст. 266 КУпАП поліцейськими не зафіксовано на відеозаписі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є важливим, адже дана обставина є однією з об`єктивних сторін правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, навпаки, зафіксований факт волевиявлення ОСОБА_1 пройти огляд, в медичному закладі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено. 
Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та, підтверджується даними, що містяться у:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 557407 від 02.01.2026, згідно з яким, 02.01.2026 15:26 на автодорозі М-30 «Стрий-Дніпро-Ізварине» 131 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, почервонінням обличчя, тремтінням пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6820» й такого у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху;
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого гр. ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820»;
- направленні на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у КНП «Козівська ЦРЛ КСР»;
- копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6449893 від 02.01.2026, згідно з якою ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу;
- довідці начальника Сектору поліцейської діяльності №1 Відділу поліції №1 Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській області С. Бобришова № 184157-2026 від 06.01.2026, з якої вбачається, що гр. ОСОБА_1 згідно з баз даних ІПНП отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 10.07.2020;
- довідці начальника Сектору поліцейської діяльності №1 Відділу поліції №1 Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській області С. Бобришова № 184157-2026 від 06.01.2026 з якої видно, що гр. ОСОБА_1 згідно з баз даних ІПНП не притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, оглянутої в судовому засіданні, з якого видно, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на пропозицію працівника поліції відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також відмовився пройти такий огляд у медичному закладі.
Вказані докази суд першої інстанції вірно визнав належними, допустимими та достатніми оскільки в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у відмові як водія від проходження у визначеному законом порядку від огляду на стан алкогольного сп`яніння, з чим слід погодитись.
Доводи апелянта про те що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я спростовуються даними, зафіксованими на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, зокрема, поведінку ОСОБА_1 , яка полягала у відмові пройти огляд у медичному закладі, а також у тривалому зволіканні, невиконанні вказівок поліцейських та фактичному ухиленні від проходження такого огляду. Водночас протокол про адміністративне правопорушення та відеофіксація підтверджують, що до медичного закладу апелянт доставлений не був саме через його поведінку, яку обґрунтовано розцінено як відмову від проходження огляду. 
Твердження про те, що ОСОБА_1 висловив готовність їхати до медичного закладу, не спростовує факту відмови, оскільки така згода була надана вже після того, як працівники поліції розпочали оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП та після неодноразового попередження про правові наслідки його дій. Зміна позиції ОСОБА_1 після фактичної відмови не усуває складу адміністративного правопорушення та не впливає на правову оцінку його поведінки. 
Твердження апелянта про те, що працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 право скористатись юридичною допомогою та інші права, що передбачені ст. 268 КУпАП, процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, не повідомлено про наслідки відмови від проведення огляду спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Відповідно до ст. 251 КУпАП, даний відеозапис є належним доказом у справах про адміністративні правопорушення, який отримано в межах виконання працівниками поліції службових повноважень та безпосередньо відображає обставини події та зафіксовану відмову водія від проходження огляду. 
Доводи апелянта про відсутність належним чином зафіксованих ознак сп`яніння у ОСОБА_1 є безпідставними оскільки осатнні об`єктивно підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, даними що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні водія на проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я та відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового автомобіля, де чітко зазначено й зафіксовано наявність у ОСОБА_1 сукупності ознак алкогольного сп`яніння, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, затв. наказом МВС та МОЗ від 9.11.2015 №1452/735, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, тому вважаю що вищезазначені докази дають підстави вважати пліцейським що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Таким чином, апелянт не навів жодного доводу, який би ставив під сумнів об`єктивність чи допустимість доказів, покладених в основу рішення суду першої інстанції. Підстав для скасування постанови не вбачається. 
Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина В.Й. слід відхилити, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КупАП, суддя -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина В.Й. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя