Справа № 569/2084/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року  Рівненський міський суд

в особі судді – Ковальова І.М.
при секретарі – Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення штрафних санкцій за період прострочення виконання грошового зобов`язання, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення штрафних санкцій за період прострочення виконання грошового зобов`язання, стягнення судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» ЄДРПОУ 30859524, на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 пеню в розмірі 25 234,92 грн., 3% річних в розмірі 2442,09 грн., інфляційні втрати в розмірі 3247,50 грн. та понесені судові витрати по справі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав до суду письмовий відзив на позов у якому просив частково задовольнити позовні вимоги позивачки в розмірі 4095,55 грн. (інфляційні втрати за період з 22.08.2025 по 12.12.2025 в розмірі 2595,79 грн., 3% річних за період з 22.08.2025 по 12.12.2025 в розмірі 1499,76 грн.), а в решті позовних вимог відмовити. Крім того заявив про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені. Розгляд справи просив здійснювати без участі представника ПАТ «СК «УСГ».

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2025 року по цивільній справі №569/6507/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» ЄДРПОУ 30859524 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , 161478 грн. 72 коп. страхового відшкодування, 60428 грн. 17 коп. пені, 6478 грн. 30 коп. 3% річних, 28746 грн. 82 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2057,06 грн.

Рішення суду набрало законної сили 21 серпня 2025 року.

11 листопада 2025 року Рівненським міським судом Рівненської області по справі №569/6507/25 було видано виконавчий лист. 

11 грудня 2025 року Солом`янським ВДВС у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження при виконання виконавчого листав виданого Рівненським міським судом Рівненської області по справі №569/6507/25.

На виконання рішення суду по вказаній вище цивільній справі 13 грудня 2025 року було стягнуто з відповідача на користь позивачки по справі 161478 грн. 72 коп. страхового відшкодування, 60428 грн. 17 коп. пені, 6478 грн. 30 коп. 3% річних, 28746 грн. 82 коп. інфляційних втрат та 2057,06 грн. судового збору. 

Як встановлено рішенням суду першої інстанції у справі № 569/6507/25 звертаючись до суду позивачкою надано відповідний розрахунок (штрафних санкцій), згідно якого сума основного боргу становить 161 478,72 грн. за період з 10.02.2024 до 12.06.2025 року. 

В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що у його довірительки виникло право на стягнення штрафних санкцій виключно за період прострочення виконання грошового зобов`язання після 12.06.2025 року і до дня фактичного виконання рішення суду — 13.12.2025 року. 

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення пені відповідно до п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступних підстав.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування».

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про страхування» у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).

У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.

Страховик має право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій у порядку, визначеному статтями 103 та 113 цього Закону.

Порядок визначення розміру страхової виплати та строки її здійснення визначаються договором страхування або законодавством.

У разі нездійснення страховиком страхової виплати відповідно до умов договору страхування або законодавства страховик зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню) в розмірі, встановленому договором страхування або законом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) вказано, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2025 року, яке набрало законної сили 21 серпня 2025 року та ніким з учасників судового процесу не оскражувалось, було стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» ЄДРПОУ 30859524 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , 161478 грн. 72 коп. страхового відшкодування, 60428 грн. 17 коп. пені, 6478 грн. 30 коп. 3% річних, 28746 грн. 82 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2057,06 грн., а виплату страхового відшкодування було здійснено лише 13 грудня 2025 року, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції та компенсаційні витрати в порядку п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст.625 ЦК України, а саме пеню в розмірі 25 234,92 грн. інфляційні втрати в розмірі 3247,50 грн. та 3 % річних в розмірі 2442,09 грн., згідно наданого представником позивача розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлений спосіб судового захисту є належним і ефективним, позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими та доведеними долученими письмовими доказами по справі, а тому вони підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 1064,96 грн. згідно платіжної інструкції, рішення прийнято на користь позивачки, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення штрафних санкцій за період прострочення виконання грошового зобов`язання, стягнення судових витрат – задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», м.Київ, вул.Федорова Івана, 32-А, код ЄДРПОУ 30859524 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 пеню в розмірі 25 234,92 грн., 3% річних в розмірі 2442,09 грн., інфляційні втрати в розмірі 3247,50 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1064,96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», м.Київ, вул.Федорова Івана, 32-А, код ЄДРПОУ 30859524

Суддя Рівненського
міського суду        І.М.Ковальов