Номер провадження 2/754/4746/26
Справа №755/24284/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

23 квітня 2026 року       м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленко І. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 85 980,00 грн.
Стислий виклад позицій сторін
Позивач, ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", просить Суд стягнути з Відповідача заборгованість, що виникла в результаті невиконання умов договору про відкриття кредитної лінії № 1369-1616 від 23.03.2024, укладеного за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), у розмірі 85 980,00 грн, що включає заборгованість за кредитом - 20 000,00 грн та прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 65 980,00 грн (з урахуванням програми лояльності та часткового прощення боргу). При цьому фактично нарахована сума заборгованості за Договором, згідно з розрахунком Позивача, склала 151 480,00 грн.
20.02.2026 Відповідач надіслав засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення Відповідач мотивує тим, що Позивачем не доведено факту укладення кредитного договору в електронній формі з дотриманням вимог Закону України "Про електронну комерцію", не надано належних первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів, а номер банківської картки є прихованим (маскованим), що унеможливлює ідентифікацію її власника. Крім того, Відповідач зазначає, що пункт договору про встановлення процентної ставки на рівні 2,5% на день є нікчемним у силу прямої вказівки Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції Закону № 3498-IX), який діяв на момент підписання правочину та обмежував ставку на рівні 1%.
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
15 грудня 2025 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. цивільну справу передала на розгляд Деснянського районного суду м. Києва.
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленко І. І. (надалі - Суд) в ухвалі про відкриття провадження у справі, постановленої 30 січня 2026 року, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження) за наявними матеріалами справи без повідомлення сторін. Судове засідання у такому разі не проводитися.
Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається […] через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частини перша та друга статті 279 ЦПК України).
Відповідач з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням, з наведенням відповідних підстав, що передбачені частинами п`ятою - сьомою статті 279 ЦПК України, не звернувся.
Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи у суді. Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою про доставлення електронного документа, копію ухвали про відкриття провадження у справі було надіслано в електронному вигляді та доставлено до електронного кабінету Відповідача у підсистемі "Електронний суд" 08.02.2026 о 18:10.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Водночас, згідно з абзацом другим частини шостої цієї ж статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Отже, ухвалу про відкриття провадження слід вважати належним чином врученою Відповідачеві 09.02.2026.
20.02.2026, тобто у строк встановлений судом, Відповідач надіслав засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
04.03.2026 відзив на позовну заяву в електронній формі було доставлено до електронного кабінету Позивача.
Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИх ПРАВОВІДНОСИН, ОЦІНКА СУДУ
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про споживче кредитування", який встановлює, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пункт 1-1 частини першої статті 1).
Також цей Закон встановлює, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (пункт 4 частини першої статті 1 , абзац четвертий частини другої статті 8).
Порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) зазначаються у договорі про споживчий кредит (пункт 10 частини першої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").
23.03.2024 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1369-1616.
Відповідно до пункту 3.1 Договору, цей правочин укладено сторонами у вигляді електронного договору в розумінні Закону України "Про електронну комерцію". 
Згідно з пунктом 3.2. Договору для укладання цього договору, у порядку встановленому правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення цього договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних.
Відповідно до пункту 3.3. Договору при поданні інформації відповідно до п.3.2. цього договору позичальником вперше, відбувається реєстрація позичальника у ІТС кредитодавця через веб-сайт кредитодавця та формується позичальнику його особистий розділ у ІТС Кредитодавця (Особистий Кабінет).
Відповідно до пунктів 3.8, 3.10 та розділу 13 Договору, укладення та підписання договору з боку Відповідача здійснено шляхом прийняття пропозиції (акцепту) та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (паролем C8186), що за правовими наслідками прирівнюється до документа у письмовій формі, підписаного власноручно.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зробив правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Кредитний договір містить дані Відповідача, а саме: П.І.Б ( ОСОБА_1 ), паспорт (серії НОМЕР_1 , виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.09.2004), РНОКПП ( НОМЕР_2 ), місце реєстрації ( АДРЕСА_1 ), адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Отже, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не був би укладений.
Тому Суд відхиляє доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору.
Згідно з пунктом 4.1 Договору, загальний розмір Кредиту (сума Кредиту) становить 20 000,00 грн.
Відповідно до пункту 4.12 Договору, строк кредитування (строк, на який надається кредит) становить 300 календарних днів з моменту перерахування коштів Позичальнику. Цим же пунктом чітко закріплена кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 16.01.2025 року.
Умовами кредитування (згідно з пунктом 4.8 Договору) визначено Базовий період сплати відсотків, який складає 30 календарних днів.
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом за фіксованою ставкою, що не змінюється протягом усього строку (п. 4.7 Договору). Відповідно до пункту 4.10 Договору, стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, і нарахування здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту. Водночас згідно з пунктом 10.1 Договору (Програма лояльності), Відповідачу було надано знижку у вигляді Промо-ставки, яка становить 1,75% за кожен день користування кредитом протягом перших 30 календарних днів першого Базового періоду.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн. Перерахування кредитних коштів на картковий рахунок (за маскованим номером НОМЕР_2 ), що був вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, було здійснено через систему платежів LiqPay (на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 року, укладеного між Кредитодавцем та АТ КБ "ПРИВАТБАНК"), що підтверджується що підтверджується квитанцією АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ID 2440842209 від 23.03.2024 (картка НОМЕР_2 ) та довідкою 23.03.2024 року, складеною ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", про перерахування суми кредиту №1369-1616. 
Оцінюючи вказані докази у їх сукупності, Суд доходить висновку, що Позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання грошових коштів своєчасно та в повному обсязі. Натомість Відповідач, отримавши суму кредиту, не скористався своїм визначеним законом правом на відмову від договору (відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про споживче кредитування" споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів) та не повернув кошти Кредитодавцю, чим підтвердив прийняття належного виконання зобов`язання з боку Позивача.
Відповідно до пункту 3.4. Договору, зокрема, Позичальник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать особисто йому, для можливості належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за цим договором.
У розділі "Реквізити сторін" зазначено номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача - НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту 10 Постанови Правління НБУ "Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)" від 03 листопада 2021 року №113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог п. 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Неповний номер картки відповідає вимогам чинного законодавства щодо захисту персональних даних при наданні платіжних послуг та не спростовує факту переказу коштів, який підтверджується даними надавача платіжних послуг. Отже, з боку Позивача порушень не відбулося, та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
Відповідач не надав доказів на спростування вказаної обставини, зокрема, щодо відсутності відкритого на його ім`я рахунку у відповідному банку та/або відсутності перерахування коштів. 
Тому Суд не погоджується з доводами Відповідача щодо доказування факту передачі кредитних коштів виключно первинними документами, оскільки Позивач не є банківською установою, а є фінансовою установою, використання платіжних послуг і надані дані надавача таких послуг є достатнім підтвердженням надання кредиту Відповідачу.
Крім того, згідно з розрахунком заборгованості Відповідач частково здійснював погашення існуючої заборгованості, що свідчить про факт отримання кредитних коштів.
Суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку заборгованості, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначення позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15; постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 (пункт 33), постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 925/872/21 (пункт 76); постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц).
Суд перевірив наданий Позивачем розрахунок заборгованості та встановив, що Відповідач протягом дії договору здійснював часткове погашення кредитної заборгованості. Зокрема Відповідач здійснив три платежі на загальну суму 14 020,00 грн (21 квітня 2024 року - платіж у розмірі 10 500,00 грн; 27 вересня 2024 року - платіж у розмірі 2 220,00 грн; 30 вересня 2024 року - платіж у розмірі 1 300,00 грн). Усі вказані грошові кошти були прийняті Позивачем та зараховані як часткове погашення нарахованих відсотків за користування кредитом.
Позивач окрім повернення виданої суми кредиту заявив також вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 65 980,00 грн (після застосування знижки за програмою лояльності) за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.
Суд встановив, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося в межах обумовленого Договором 300-денного строку кредитування (тобто з 23.03.2024 року по 16.01.2025 року) із застосуванням різних процентних ставок: З 23.03.2024 по 21.04.2024 (перші 30 днів) відсотки нараховувалися за ставкою 1,75% - по 350,00 грн на день, а з 22.04.2024 по 16.01.2025 (наступні 270 днів) відсотки нараховувалися за стандартною ставкою 2,50%.
Водночас Суд бере до уваги, що пунктом 5 розділу І Закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-IX), який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування". 
Зокрема, відповідними абзацами підпункту 6 пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено новими частинами, серед яких частина п`ята, яка імперативно встановлює загальне правило: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %".
Водночас цим же пунктом 5 розділу І Закону № 3498-IX (а саме відповідними абзацами його підпункту 13) розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 17 такого змісту: "17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %"
Отже, обидві вказані зміни - як щодо встановлення загального ліміту ставки в 1 %, так і щодо тимчасового передіного періоду та лімітів у 2,5 % та 1,5 %, були врегульовані єдиною законодавчою нормою: пунктом 5 розділу І Закону № 3498-IX.
Порядок застосування вказаних норм у часі визначений окремо. Так, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX чітко визначено, що дія пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (зокрема, норма про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, та норма щодо тимчасового періоду) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
Ураховуючи загальні принципи дії актів цивільного законодавства у часі, а також пункт 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX норма частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції Закону № 3498-IX) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після 24 грудня 2023 року. Також ця норма застосовується до договорів, що укладені раніше, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності цим Законом.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що з огляду на приписи частини третьої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони підлягає особливому правовому захисту (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011).
З огляду на таку об`єктивну нерівність сторін у правовідносинах споживчого кредитування, під час застосування та тлумачення норм законодавства суди зобов`язані керуватися загальноправовим принципом, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 240/4894/23. Згідно з висновками Верховного Суду принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як in dubio pro persona або in dubio pro homine (латинською мовою), що означає "у вагомих сумнівах - на користь людини". Принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.
У контексті спірних правовідносин цей принцип реалізується через імператив in dubio pro consumatore (принцип сприятливого тлумачення для споживача).
Суд бере до уваги, що в межах одного законодавчого акта (Закону № 3498-IX) існує загальне імперативне правило про обмеження максимальної денної процентної ставки в 1% поряд із тимчасовим дозволом на застосування ставки 2,5% та 1,5% (з 24 грудня 2023 року по 19 серпня 2024 року). Одночасна наявність вказаних норм створює колізію норм права щодо тих кредитних договорів, що були укладені з 24 грудня 2023 року по 19 серпня 2024 року.
Водночас під час запровадження обмежень процентної ставки пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX було визначено, що дія нових імперативних обмежень (зокрема щодо максимального розміру процентної ставки) поширюється навіть на ті договори про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом, у разі продовження строку їх дії.
З цього логічно випливає, що якщо законодавець визнав, що дія пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (зокрема, що максимальний розмір денної процентної ставки... не може перевищувати 1 %) застосовується також до раніше укладених договорів при їх пролонгації, то тим більше (a fortiori) ця імперативна норма є обов`язковою для застосування до нових договорів, укладених після набрання Законом чинності (починаючи з 24 грудня 2023 року). 
Відповідно, здійснюючи системний аналіз наведених норм крізь призму принципу in dubio pro consumatore та керуючись необхідністю захисту інтересів слабшої сторони, Суд доходить висновку, що тимчасовий період (з 24 грудня 2023 року по 19 серпня 2024 року), передбачений пунктом 17 Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", який було доповнено Законом № 3498-IX, нерозривно пов`язаний із пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 3498-IX. 
За висновком суду поступове зниження процентної ставки до 2,5% та 1,5% було запроваджено для врегулювання правовідносин за договорами, які були укладені до 24 грудня 2023 року (тобто, до набрання чинності Законом № 3498-IX), але строк дії яких продовжувався після цієї дати. Такий перехідний механізм мав на меті дати фінансовим установам час на адаптацію діючих кредитних портфелів.
Натомість при укладенні нових договорів з 24 грудня 2023 року фінансові установи зобов`язані дотримуватися імперативної вимоги частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування", встановлюючи ставку не більше 1% на день. 
Суд ураховує, що частинами п`ятою та шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Водночас Суд зазначає, що станом на час розгляду цієї справи Верховний Суд ще не сформував єдиного правового висновку щодо застосування пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (в аспекті визначення максимального розміру процентів) до нових договорів про споживчий кредит, укладених у перехідний період - з 24.12.2023 по 19.08.2024 року.
За приписами частини першої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
З огляду на неоднозначність положень пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX та відсутність практики суду касаційної інстанції щодо його тлумачення, Суд, діючи з метою забезпечення та рівності громадян перед законом та керуючись імперативом сприятливого тлумачення для споживача (in dubio pro consumatore), вважає за доцільне врахувати існуючу практику судів апеляційної інстанції у подібних правовідносинах, яка є найбільш сприятливою для позичальника (споживача) (зокрема, постанова Київського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року у справі № 381/1523/25; постанова Полтавського апеляційного суду від 25.02.2026 у справі № 548/1148/25; постанова Волинського апеляційного суду від 02.12.2025 у справі № 157/1164/25; постанова Дніпровського апеляційного суду від 16.02.2026 у справі № 205/2509/25; постанова Дніпровського апеляційного суду від 04.02.2026 у справі № 195/762/25, постанова Львівського апеляційного суду від 16.02.2026 у справі № 464/355/25, постанова Львівського апеляційного суду від 12.02.2026 у справі № 944/3247/25 та інші). 
У справі, що розглядається, кредитний договір із Відповідачем був укладений 23.03.2024 року, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX. З огляду на викладене, пункт 17 Перехідних положень щодо дозволеної ставки 2,5% та 1,5% не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки це погіршує становище споживача. Правомірним є застосування виключно загальної норми - обмеження денної процентної ставки на рівні 1%.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним (частина п`ята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"). 
Тому Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості процентів, наданий Позивачем, оскільки він ґрунтується на нікчемних умовах договору, та здійснює власний перерахунок в межах максимальної ставки 1% на день.
Здійснюючи власний розрахунок, Суд визначає належний розмір заборгованості за наступними періодами в межах узгодженого строку кредитування у 300 днів. При розподілі сум часткових оплат, здійснених Відповідачем, Суд керується вимогами статті 19 Закону України "Про споживче кредитування" (у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом):
1. Період з 23.03.2024 по 21.04.2024 (30 днів): Залишок тіла кредиту - 20 000,00 грн. Нараховані проценти 6 000,00 грн (20 000,00 грн ? 1% ? 30 днів). 21.04.2024 року Відповідач сплатив 10 500,00 грн. З цієї суми 6 000,00 грн повністю погашають нараховані проценти, а залишок у розмірі 4 500,00 грн спрямовується на погашення тіла кредиту. Залишок неповернутого тіла кредиту становить 15 500,00 грн (20 000,00 грн - 4 500,00 грн).
2. Період з 22.04.2024 по 27.09.2024 (159 днів): Залишок тіла кредиту - 15 500,00 грн. Нараховані проценти (1% на день): 24 645,00 грн (15 500,00 грн ? 1% ? 159 днів). 27.09.2024 року Відповідач сплатив 2 220,00 грн. Ця сума повністю спрямовується на часткове погашення процентів. Залишок несплачених процентів за цей період: 22 425,00 грн (24 645,00 грн - 2 220,00 грн). 
3. Період з 28.09.2024 по 30.09.2024 (3 дні): Залишок тіла кредиту - 15 500,00 грн. Нараховані проценти (1% на день) - 465,00 грн (15 500,00 грн ? 1% ? 3 дні). 30.09.2024 року Відповідач сплатив 1 300,00 грн. Ця сума спрямовується на часткове погашення сукупної заборгованості за процентами. Залишок несплачених процентів становить 21 590,00 грн (22 425,00 грн + 465,00 грн) - 1 300,00 грн.
4. Період з 01.10.2024 по 16.01.2025 (залишок строку кредитування - 108 днів): Залишок тіла кредиту: 15 500,00 грн. Нараховані проценти (1% на день) -16 740,00 грн (15 500,00 грн ? 1% ? 108 днів).
Отже, Суд встановив, що з урахуванням здійснених Відповідачем платежів на загальну суму 14 020,00 грн, загальний обсяг нарахованих за ставкою 1%, що встановлена частиною п`ятою Закону України "Про споживче кредитування" та непогашених процентів у межах строку кредитування (300 днів) становить 38 330,00 грн (21 590,00 грн + 16 740,00 грн), а залишок неповернутого тіла кредиту становить 15 500,00 грн. Тому доводи Відповідача щодо застосування ставки 1% є обгрунтованими.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з Відповідача підлягає заборгованість у загальному розмірі 53 830,00 грн, яка складається з 15 500,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 38 330,00 грн заборгованості за нарахованими процентами.
Розподіл судових витрат
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач заявив позовні вимоги на загальну суму 85 980,00 грн, за подання яких сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн
Позов задоволено частково: на суму 53 830,00 грн, що становить 62,61% від заявленої ціни позову (53 830,00/85 980,00 х 100%), тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1 516,61 грн (2 422,40 грн х 62,61%).
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, Суд 
УхВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1369-1616 від 23.03.2024 у загальному розмірі 53 830,00 грн (п`ятдесят три тисячі вісімсот тридцять гривень 00 копійок), яка складається з 15 500,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 38 330,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 516,61 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягувач (позивач) Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (адреса: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598).
Боржник (відповідач)  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суд підписує повне рішення без його проголошення. Учасники справи не з`явилися в судове засідання. Позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 23 квітня 2026 року.
Суддя          Інна КОВАЛЕНКО