Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 року Справа№200/1349/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Аляб`єва І.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2025 №154750012434 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 22.08.2025 зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, копії диплому та військового квитка з 01.09.1984 по 20.07.1988, з 16.01.1999 по 31.10.2003, з 03.11.2003 по 02.04.2004 роки, з 05.04.2004 по 20.01.2005, з 04.08.1984 по 25.11.1993.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що він має право на призначення пенсії по інвалідності, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2025 №154750012434 відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до його страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, копії диплому та військового квитка з 01.09.1984 по 20.07.1988, з 16.01.1999 по 31.10.2003, з 03.11.2003 по 02.04.2004 роки, з 05.04.2004 по 20.01.2005, з 04.08.1984 по 25.11.1993. Просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 10.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області усі матеріали за результатами розгляду заяви про призначення пенсії, розрахунок стажу, письмові пояснення стосовно того, які періоди не зараховані до пільгового та страхового стажу з зазначенням підстав не зарахування таких періодів, надати довідку форми ОК-5, РС-право.
25.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надало до суду пояснення в яких зазначає, що позивач 22.10.2025 звернувся до органу Пенсійного фонду України через вебпортал із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058. Враховуючи вищезазначене, за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 до від 22.10.2025 про призначення пенсії була передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 області. про призначення пенсії, 29.10.2025 Донецькій області Головним управлінням Пенсійного фонду України в прийнято рішення №154750012434 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 14 років.
Згідно ст. 32 Закону №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Зокрема для осіб з інвалідністю II та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 року включно, необхідний страховий стаж - 14 років.
Відповідно пп. 2 ч. 1 ст. 45 Закону 1058 пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося в межах трьох місяців з дня встановлення інвалідності , після закінчення вказаного періоду - з дати звернення за нею.
При опрацюванні наявних документів страховий стаж особи становить 13 років 2 місяці 7 днів. Вік заявника 59 років 7 місяців 7 днів на дату звернення. Необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи від 56 до досягнення особою 59 років включно становить 14 років. До страхового стажу не зараховано періоди:
- період навчання з 01.09.1984 по 20.07.1988, оскільки надано копію диплому в порушення пункту 2.23 порядку 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону 1058 № 22-1 від 25.11.2005. Уточнююча довідка з навчального закладу відповідно до вимог п.8 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637не надавались;
- період військової служби з 04.08.1984 по 25.11.1993, згідно з дублікатом військового квитка від 07.04.1999 серії НОМЕР_1 , оскільки зазначено по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » в порушення вимог п.26 Порядку 673.
- період роботи 3 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстр загальнообов`язкового державного страхування;
- період протягом січня 2004 року – січня 2005 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Враховуючи вищенаведені факти та норми чинного законодавства вважаємо, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, Головним управлінням проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки у Позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності – 14 років.
Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував тим, що позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою від 22.10.2025 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон №1058). Заяву про призначення пенсії по інвалідності від 22.10.2025 за принципом екстериторіальності розглянуто спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Вік заявника на дату звернення становить 59 років 7 місяців 7 днів.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 32 Закону №1058 для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи - від 56 років до досягнення особою 59 років включно – 14 років. Особи, визнані інвалідами після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 13 років 2 місяці 1 день.
До страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1984 по 20.07.1988, оскільки надано копію диплому в порушення пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005. Уточнююча довідка з навчального закладу відповідно до вимог пункту 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (Далі - Порядок № 637) не надавалась; період військової служби з 04.08.1984 по 25.11.1993, згідно з дублікатом військового квитка від 07.04.1999 серії НОМЕР_1 , оскільки зазначено по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » в порушення вимог пункту26 Порядку № 637. Не враховано експертний висновок від 15.01.2025 № 056/61 п Українського бюро лінгвістичних експертиз, оскільки він носить роз`яснювальний характер; період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – реєстр застрахованих осіб); період протягом січня 2004 року – січня 2005 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків. За результатом розгляду заяви від 22.10.2025 про призначення пенсії по інвалідності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 154750012434 від 29.10.2025 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 14 років. З огляду на вищенаведене, Головним управлінням правомірно прийнято рішення № 154750012434 від 29.10.2025 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону №1058. Рішення належним чином обґрунтоване, підстави для відмови визначені з посиланням на відповідні норми та акти.
Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України через вебпортал із заявою від 22.10.2025 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- ІV (далі – Закон 1058).
Враховуючи вищезазначене, за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 до від 22.10.2025 про призначення пенсії була передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2025 №154750012434 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до смт.30 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 14 років.
В спірному рішенні зазначено: при опрацюванні наявних документів страховий стаж особи становить 13 років 2 місяці 7 днів. Вік заявника 59 років 7 місяців 7 днів на дату звернення. Необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи від 56 до досягнення особою 59 років включно становить 14 років. До страхового стажу не зараховано періоди:
- період навчання з 01.09.1984 по 20.07.1988, оскільки надано копію диплому в порушення пункту 2.23 порядку 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону 1058 № 22-1 від 25.11.2005. Уточнююча довідка з навчального закладу відповідно до вимог п.8 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637не надавались;
- період військової служби з 04.08.1984 по 25.11.1993, згідно з дублікатом військового квитка від 07.04.1999 серії НОМЕР_1 , оскільки зазначено по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » в порушення вимог п.26 Порядку 673.
- період роботи 3 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстр загальнообов`язкового державного страхування;
- період протягом січня 2004 року – січня 2005 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААД №197846 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (безстроково) з 19.11.2024.
Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 1984 по 20.07.1988 навчався в Одеському вищому артилерійському командуванню ордена Леніна училище імені М.В. Фрунзе за спеціальністю «командне тактичне артилерійське озброєння».
Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 16.11.1983:
- з 16.01.1999 по 31.10.2003 роки у Малому приватному підприємстві «Сабо» на посаді менеджера по туризму (запис 16-18); 
- з 03.11.2003 по 02.04.2004 роки працював в Унітарній приватній виробничо комерційній фірмі «Наомі-Транс» на посаді заступника директора (запис 19-20); 
- з 05.04.2004 по 20.01.2005 роки у Благодійному фонді «Соціальний Фронт» на посаді експерта-консультанта (запис 21-22).
Згідно з дублікатом військового квитка від 07.04.1999 серії НОМЕР_1 позивач у період з 04.08.1984 по 25.11.1993 проходив військову службу, а саме з серпня 1984 року по липень 1988 року, з липня 1988 року по жовтень 1991 року та з жовтня 1991 року по листопад 1993 року.
Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ст.30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:
для осіб з інвалідністю II та III груп:
до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;
від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;
від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;
від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;
від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;
від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;
від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;
від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;
від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;
від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;
від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;
від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років, за наявності страхового стажу від 25 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу 15 років. Також, відповідно до ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу 32 роки.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу визначений статтею 32 Закону України №1058 на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп особам яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці І частини статті 26 цього Закону, а саме 15 років.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Згідно з ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
До набрання чинності Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з п. д ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1984 по 20.07.1988 суд зазначає наступне.
В спірному рішенні зазначено, що період навчання з 01.09.1984 по 20.07.1988 не зараховано до страхового стажу, оскільки надано копію диплому в порушення пункту 2.23 порядку 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону 1058 № 22-1 від 25.11.2005. Уточнююча довідка з навчального закладу відповідно до вимог п.8 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 не надавались.
На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки від 28.06.1974 № 2778-VIII «Про народну освіту» (далі - Закон № 2778-VIII).
Відповідно до статті 42 Закону № 2778-VIII професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу.
За приписами статті 44 Закону № 2778-VIII головними завданнями професійно-технічних навчальних закладів є, зокрема, підготовка для народного господарства всебічно розвинених, технічно освічених і культурних молодих кваліфікованих робітників, які володіють професійною майстерністю, відповідають вимогам сучасного виробництва, науково-технічного прогресу і перспективам їх розвитку.
Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою (частина 2 Закону № 2778-VIII).
Згідно з пунктами частиною 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби (пункт в); навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт д). 
Згідно з п.8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 1984 по 20.07.1988 навчався в Одеському вищому артилерійському командуванню ордена Леніна училище імені М.В. Фрунзе за спеціальністю «командне тактичне артилерійське озброєння».
Разом із тим, наявність сумнівів у відповідача, як територіального органу ПФУ щодо достовірності поданих документів для призначення пенсії може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду навчання у повному обсязі до страхового стажу.
Натомість жодних дій щодо перевірки сумнівних обставин чи інформації викладеної в документах позивача суб`єктом владних повноважень вчинено не було.
Разом із тим, незважаючи на подані позивачем документи, на підтвердження навчання у спірний період, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу період навчання в період 01.09.1984 по 20.07.1988.
Виходячи з наведеного відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 20.07.1988.
Крім того, суд зазначає, що період навчання також зазначений у військовому квитку позивача, оскільки Одеське вище артилерійське командування ордена Леніна училище імені М.В. Фрунзе є військовим навчальним закладом.
Суд зазначає, що позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, зокрема військового квитка, диплома про навчання, оскільки не виписує їх та не завіряє підписом та печаткою суб`єкта, а неналежний порядок їх заповнення з вини осіб, що відповідальні за таке заповнення, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань про призначення пенсії.
Згідно з дублікатом військового квитка від 07.04.1999 серії НОМЕР_1 позивач у період з 04.08.1984 по 25.11.1993 проходив військову службу, а саме з серпня 1984 року по липень 1988 року, з липня 1988 року по жовтень 1991 року та з жовтня 1991 року по листопад 1993 року.
Зі спірного рішення вбачається, що відповідач не зарахував до страхового стажу період військової служби позивача з 04.08.1984 по 25.11.1993, згідно з дублікатом військового квитка від 07.04.1999 серії НОМЕР_1 , оскільки зазначено по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » в порушення вимог п.26 Порядку 673.
Суд зазначає, що позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, зокрема військового квитка, диплома про навчання, оскільки не виписує їх та не завіряє підписом та печаткою суб`єкта, а неналежний порядок їх заповнення з вини осіб, що відповідальні за таке заповнення, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань про призначення пенсії.
Виходячи з наведеного, період військової служби з 04.08.1984 по 25.11.1993 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 та з січня 2004 року по січень 2005 року суд зазначає наступне.
Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 16.11.1983:
з 16.01.1999 по 31.10.2003 роки у Малому приватному підприємстві «Сабо» на посаді менеджера по туризму (запис 16-18); 
з 03.11.2003 по 02.04.2004 роки працював в Унітарній приватній виробничо комерційній фірмі «Наомі-Транс» на посаді заступника директора (запис 19-20); 
з 05.04.2004 по 20.01.2005 роки у Благодійному фонді «Соціальний Фронт» на посаді експерта-консультанта (запис 21-22).
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).
За приписами ч. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).
Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.
Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).
Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.
З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).
Відповідно до п. 4 розд. І, п. 1 розд. ІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Реєстр застрахованих осіб формується як система накопичення, збереження електронних даних на базі централізованих інформаційних технологій відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", «Про електронний цифровий підпис», «Про захист персональних даних», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах".
Згідно з п. 3 та 5 розд. IV Положення відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
У разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб та невиконання страхувальником у місячний строк припису щодо усунення цих порушень територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк вносять відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до п. 6 розд. V. 6 Положення інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається за такими формами, як, зокрема: індивідуальні відомості про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення.
У разі відсутності в Реєстрі застрахованих осіб інформації про застраховану особу за визначеними параметрами формується та надається довідка про відсутність індивідуальних відомостей про особу за формою згідно з додатком 15 до цього Положення.
Додатком №4 до вказаного Положення є індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5).
Отже, індивідуальні відомості про застраховану особу формуються як інформація з Реєстру застрахованих осіб.
Посилання відповідача на те, що у Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про страховий стаж є неприйнятним з огляду на те, що вони суперечать вимогам Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що затверджено постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 року № 10-1, яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб (п. 1 Порядку).
Вказаний Порядок такого поняття як «страховий стаж» не містить, тому посилання відповідача на необхідність наявності в Реєстрі застрахованих осіб відомостей про спеціальний стаж не ґрунтується на вимогах законодавства.
Отже, відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей по стажу не може бути підставою для обмеження права особи на зарахування періоду роботи до страхового стажу.
Виходячи з наведеного, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 16.01.1999 по 31.10.2003, з 03.11.2003 по 02.04.2004, з 05.04.2004 по 20.01.2005.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі 348/2160/15-а.
При вирішені цього спору суд керується ч.2 ст.2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України»
«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень:
- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;
- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Критерій «прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача з підстав його не обгрунтованості.
Суд розглядає питання щодо протиправності оскаржувального рішення виключно з огляду на ті мотиви, які зазначені у спірному рішенні органу Пенсійного фонду України.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, з огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення щодо призначення пенсії, з наведенням обґрунтувань причин його прийняття, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом правового захисту у даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.08.2025 про призначення пенсії відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, копії диплому та військового квитка з 01.09.1984 по 20.07.1988, з 16.01.1999 по 31.10.2003, з 03.11.2003 по 02.04.2004 роки, з 05.04.2004 по 20.01.2005, з 04.08.1984 по 25.11.1993..
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2025 №154750012434 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Україна, Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 22.08.2025 про призначення пенсії відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу періоди роботи, навчання та військової служби з 01.09.1984 по 20.07.1988, з 16.01.1999 по 31.10.2003, з 03.11.2003 по 02.04.2004, з 05.04.2004 по 20.01.2005, з 04.08.1984 по 25.11.1993.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено і підписано 17.04.2026 року. 

Суддя І.Г. Аляб`єв