Справа № 485/468/26
Провадження № 2/485/385/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року  м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Квєтка І.А.,
секретар судового засідання Семенака А.Г.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду м.Снігурівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області, третя особа- Снігурівська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,
встановив:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати  ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, і на право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 2 га., в межах території Снігурівської міської ради Миколаївської області (раніше-Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), яке належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії МК виданого 11 квітня 1994 року, на підставі рішення Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №5 від 31 березня 1994 року.
З метою оформлення спадкових прав після смерті матері звернулася до державного нотаріуса, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено право спадкування права постійного користування землею.
Враховуючи, що право постійного користування земельною ділянкою є об`єктом спадкування та не припиняється у зв`язку зі смертю особи, якій воно належало на день смерті на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 2 га., для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Снігурівської міської ради Миколаївської області, яка належала її матері ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії МК, виданого 11 квітня 1994 рокуна підставі рішення Нововасилівської сільської ради Снігурівського раойну Миколаївської області №5 від 31 березня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №351.
У підготовче судове засідання сторони не з`явилися.
Позивачка в позовній заяві просила справу розглядати у її відсутність.
Представник відповідача Снігурівської міської ради Миколаївської області Самойленко І.І. справу просить розглядати без участі представника відповідача, позовні вимоги визнають (вх.№ЕП-1287/26 вх.від 21.04.2026р).
Представник третьої особи Ю.Коваль просить справу слухати у відсутність представника державної нотаріальної контори (Вх.№3674/26-вх. від 20.04.2026).
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає можливим ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кірове Бериславського району Херсонської області померла ОСОБА_2 , про що 13 липня 2005 року Нововасилівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 за актовим записом №15 від 13 липня 2005 року /а.с.8/.
Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 2 га., розташованої в межах території Нововасилівської сільської ради (Снігурівської міської ради Миколаївської області), яке належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії МК, виданого 11 квітня 1994 року, на підставі рішення Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №5 від 31 березня 1994 року на підставі рішення Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 31 березня 1994 року № 5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №351 /а.с.12/.
Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є позивачка у справі - ОСОБА_1 ; доньки- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 . Інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, немає. Позивачка по справі ОСОБА_1 , прийняла спадщину після смерті матері, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Зазначене підтверджується копією спадкової справи № 402/2005 до майна померлої ОСОБА_2 , заведеної нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори /а.с.24-55/.
Згідно з довідкою Нововасилівського старостинського округу Снігурівської міської ради Миколаївської області №586 від 19 грудня 2005 року на час смерті ОСОБА_2 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 не проживав ніхто /а.с.44/.
Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 , виданого 29 листопада 1952 року Галаганівським ВДРАЦС Снігурівського району Миколаївської області /а.с.6/; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 03 вересня 1971 року позивачкою на підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ". /а.с.7/.
Постановою державного нотаріуса Снігурівської державної нотаріальної контори Коваль Ю.В. від 17 березня 2026 року №194/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування землею у зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено право спадкування права постійного користування землею /а.с.13/.
Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 набула право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства у 1994 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, чинного на час набуття ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року).
Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Згідно з ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у ч.2 ст.92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у п. 6 розділу Х "Перехідні положення" зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку.
22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення).
Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його не переоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц.
Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.
Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
Отже, право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20).
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_2 на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, набула право постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом для ведення особистого підсобного господарства, яке не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини після її смерті.
За такого, оскільки позивачка є спадкоємцем за законом на спадкове майно, до якого входить право постійного користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 142, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області, третя особа- Снігурівська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 2 га., в межах території Снігурівської міської ради Миколаївської області (колишньої Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), належної ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії МК, виданого 11 квітня 1994 року на підставі рішення Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №5 від 31 березня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №351.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення повного судового рішення 21.04.2026.