Справа 688/2838/25 
№ 2/688/160/26 

Рішення 
Іменем України
24 квітня 2026 року        м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області
у складі: головуючого – судді Цідик А.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Романової Г.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
встановив:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2023 року. Мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час шлюбу ними у власність набуто житловий будинок з вірандою загальною площею 80.3 кв.м., житловою площею 50.7 кв.м. з надвірними будівлями, а саме двома сараями та погрібом, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27.01.2025 року, який був зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем. Крім того, сторони придбали у спільну власність: земельну ділянку, кадастровий номер 6825586000:01:002:0145, цільове призначення якої будівництво та обслуговування спірного житлового будинку, його господарських будівель і споруд площею 0,25 га та ще дві земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства: площею 0,0765 га з кадастровим номером 6825586000:01:002:0181 та з кадастровим номером 6825586000:01:002:0184 площею 0,2695 га, що розташовані в с. Пліщин Шепетівського району. Відповідні договори купівлі-продажу були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Рябою Л.І. та право власності на земельні ділянки було зареєстровано на ОСОБА_4 .
Враховуючи, що житловий будинок та присадибна та земельні ділянки набуті подружжям у період шлюбу, а саме 15.04.2024 року та є об`єктами спільної сумісної власності, їх поділ має здійснюватися з урахуванням вимог ст. ст. 60, 69-71 СК України.
Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя: будинковолодіння, що складається з одноповерхового житлового будинку з верандою загальною площею 80.3 кв.м., в тому числі житловою 50.7 кв.м з надвірними господарськими будівлями: двома сараями та погрібом, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 6825586000:01:002:0145, площею 0,2500 гектара, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 6825586000:01:002:0181, площею 0,0765 га, що знаходиться за адресою с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області; земельну ділянку з кадастровим номером 6825586000:01:002:0184, площею 0,2695 га, що знаходиться за адресою с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вказаних об`єктів нерухомого майна.
ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що під час шлюбу сторонами придбано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 .
Договір купівлі-продажу від 18.01.2024 був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Петровською Л.О. та право власності на квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3 . Згода на укладення цього договору була надана ОСОБА_4 за заявою, що посвідчена приватним нотаріусом Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Перуніною І.П. від 15.01.2024. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просив визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням зміни предмета позову. Зустрічний позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. У відзиві зазначила, що ОСОБА_3 заперечує, що квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права сумісної власності подружжя. Вона проживає у вказаній квартирі з 2011 року. Ця квартира належала ОСОБА_6 на підставі права спільної часткової власності, а саме 72/100 частини квартири. Загальна площа квартири становила 33,8 кв.м, жила 15,2 кв.м. ОСОБА_6 отримала частину квартири (одну кімнату у двокімнатній квартирі) на підставі договору дарування від батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В січні 2020 року вона домовилася з власником квартири щодо купівлі-продажу належної ОСОБА_6 частки квартири, що підтверджується договором купівлі- продажу, який мав вигляд розписки.
При укладенні договору та на виконання домовленостей, вона щомісячно протягом січня 2020 року по серпень 2022 року виплачувала особисті кошти вартості квартири, що підтверджується відповідними розписками. Загальна сума виплачених нею коштів за квартиру станом на 26.08.2022 у становить 9000 доларів США.
При досягненні домовленостей вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала, ні з ким не проживала та не вела спільного господарства, тобто квартира є її особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю осіб, які б могли порушити питання про визнання ними права власності на зазначену квартиру (її частину) відповідно до статей 62, 74, 97 Сімейного кодексу України.
З січня 2020 року по серпень 2022 року вона за власні кошти замінила в квартирі сантехніку, здійснювала частковий ремонт, у тому числі встановила котел, здійснила заміну вікон, дверей та самостійно сплачувала комунальні послуги, виплачувала кошти в рахунок укладення договору купівлі-продажу квартири.
Однак оформити нотаріально договір купівлі-продажу між нею та ОСОБА_6 вони не змогли, оскільки виникла необхідність визнання права власності на квартиру у судовому порядку, що підтверджується копією рішення суду від 02.11.2023 року, яке набрало законної сили в грудні 2023 року. Тому лише 18 січня 2024 року було нотаріально оформлено договір купівлі-продажу квартири.
Представник відповідача зустрічний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, позов ОСОБА_3 визнала. У відповіді на відзив ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 до суду в якості доказу було надано договір про купівлю-продажу від 26.01.2020 року у простій письмовій формі. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто такої форми укладання договору купівлі-продажу квартири, який мав форму розписки, приписами чинного законодавства не передбачений. Натомість письмова форма та нотаріальне посвідчення є необхідними умовами укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна.Датою набуття спірної квартири є 18 січня 2024 року, коли квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 33,8 кв.м, житловою 15,2 кв.м. була придбана у спільну сумісну власність подружжя за договором купівлі- продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Петровською Л.О., згода на укладання якого була надана ОСОБА_4 за заявою, що була посвідчена приватним нотаріусом Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Перуніною І.П. від 15.01.2024 року. Надання згоди другим із подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям на праві спільної сумісної власності, оскільки в такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.Той з подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Вважає, що доводи викладені у відзиві на зустрічний позов та докази, що надані до відзиву не спростовують того факту, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя.
2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.09.2025. За клопотанням відповідача судове засідання відкладено на 22.09.2025. За клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 01.10.2025. 
25.09.2025 надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою суду від 01.10.2025 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; об`єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов; здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.10.2025. Ухвалою суду від 01.10.2025 витребувано у приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Рябого П.М. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу №253 від 15.04.2024 житлового будинку з надвірними будівлями, що за адресою АДРЕСА_1 ; витребувано у приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Петровської Л.О. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу №129 від 18.01.2024 квартири АДРЕСА_2 . 
14.10.2025 від ОСОБА_3 надійшов відзив на зустрічний позов. 16.10.2025 надійшла копія договору купівлі-продажу №253 від 15.04.2024 житлового будинку з надвірними будівлями, що за адресою АДРЕСА_1 . 21.10.2025 надійшла відповідь ОСОБА_4 на відзив. 27.10.2025 надійшли заперечення представника позивача. 
За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 12.11.2025. Ухвалою суду від 31.10.2025 за клопотанням предстанвика відповідачатимчасово вилучено у приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Петровської Л.О. належним чином завіреної копії договору купівлі-продажу №129 від 18.01.2024 квартири АДРЕСА_2 ; зупинено провадження у справі до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.
03.11.2025 надійшла копія договору купівлі-продажу №129 від 18.01.2024 квартири АДРЕСА_2 . Ухвалою суду від 04.11.2025 поновлено провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 12.11.2025. 07.11.2025 надійшли письмові пояснення від представника відповідача.
Ухвалою суду від 12.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 17.12.2025. 16.12.2025 від представника позивача надійшло клопотання про повернення розгляду справи до стадії підготовчого судового засідання. 17.12.2025 надійшли письмові заперечення на клопотання від представника відповідача. Ухвалою суду від 17.12.2025 здійснено повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження; призначено підготовче судове засідання на 07.01.2026. 
06.01.2026 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів у справі, а також заява про збільшення позовних вимог. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 16.01.2026. 16.01.2026 надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 16.01.2026 прийнято до розгляду заяву представника позивача Наур О.В. про зміну предмета позову про поділ майна подружжя; витребувано у приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Рябої Л.І. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.04.2024 з кадастровим номером 6825586000:01:002:0181 площею 0,0765 га та належним чином завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.04.2024 з кадастровим номером 6825586000:01:002:0184 площею 0,2695 га; закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026. 06.02.2026 від нотаріуса надійшли копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок. У зв`язку з відключенням електроенергії в приміщенні суду по справі оголошена перерва до 16.03.2026. За клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 15.04.2026 та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2023 року. Мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20.10.2025 шлюб між сторонами розірвано.
15.04.2024 під час шлюбу подружжям у власність набуто будинковолодіння, що складається з одноповерхового житлового будинку з верандою загальною площею 80.3 кв.м., в тому числі житловою 50.7 кв.м з надвірними господарськими будівлями: двома сараями та погрібом, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 6825586000:01:002:0145, площею 0,2500 гектара, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 6825586000:01:002:0181, площею 0,0765 га, що знаходиться за адресою с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області; земельну ділянку з кадастровим номером 6825586000:01:002:0184, площею 0,2695 га, що знаходиться за адресою с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області.Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна було зареєстровано на ОСОБА_4 .
Вказані обставини визнаються сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Крім того, під час шлюбу 18.01.2024 подружжя придбало квартиру АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу від 18.01.2024 був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Петровською Л.О. та право власності на квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3 . Згода на укладення цього договору була надана ОСОБА_4 за заявою, що посвідчена приватним нотаріусом Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Перуніною І.П. від 15.01.2024.
4. Норми права, які застосував суд.
Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Отже, для укладення одним із подружжя договору щодо цінного майна має бути письмова згода іншого з подружжя (ч. 3 ст. 65 СК України).
Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено наступне, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
5. Оцінка суду.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню повністю з огляду на таке.
Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна подружжя, спір має бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що на час придбання спірного майна – 15.04.2024, а саме будинковолодіння по АДРЕСА_1 ; земельних ділянок з кадастровим номером 6825586000:01:002:0145, площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 ; з кадастровим номером 6825586000:01:002:0181, площею 0,0765 га, що в с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області; з кадастровим номером 6825586000:01:002:0184, площею 0,2695 га, що знаходиться в с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області, сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільний побут та господарство, мали спільний сімейний бюджет, а тому дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. Отже, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку вказаних об`єктів нерухомого майна підлягає задоволенню.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
З урахуванням вищенаведеного, позовна вимога про визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін задоволенню не підлягає, оскільки не призводить до захисту прав позивача ОСОБА_3 , а тому є неефективним способом захисту, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову в цій частині.
За правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Заперечуючи проти зустрічного позову про поділ квартири як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_3 зазначала, що сам по собі факт придбання вказаного вище майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, придбана у шлюбі квартира набута у власність позивачем в результаті відповідного правочину купівлі-продажу належної їй нерухомості, за рахунок належних їй особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому квартира належить їй на праві особистої власності.
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надала суду копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 26.01.2020, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а також розписки за період з 2020 по 2022 роки про сплату нею грошових коштів за квартиру на загальну суму 9000 доларів США. Крім того, допитаний судом свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердив, що між ОСОБА_3 , яка винаймала квартиру у його дружини ОСОБА_6 , та ОСОБА_6 укладався письмовий договір купівлі-продажу квартири в розстрочку та протягом 2020-2022 років ОСОБА_3 сплатила 9000 доларів США, що підтверджується складеними ним розписками. Договір посвідчити у нотаріуса вони змогли лише у 2024 році, після вирішення судом спору щодо права власності ОСОБА_6 .
Оцінюючи надані позивачем докази, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Оскільки сторони недотрималися вимог закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири, вказаний правочин від 26.01.2020 є нікчемним і не породжує юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
Крім того, ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищевказану квартиру було придбано за її особисті кошти.
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 18.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Петровською Л.О., зареєстровано в реєстрі №129, позивач ОСОБА_3 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до пункту 4 договору продаж квартири здійснено за 309070 грн, які продавець отримав від покупця до моменту підписання цього договору.
18.01.2024 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вказану квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 7 договору купівлі-продажу зазначеної квартири, чоловік покупця надав свою згоду на набуття нею вказаної квартири, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Перуніною І.П. від 15.01.2024 за реєстровим №22.
За змістом наведеної заяви відповідно до статті 369 ЦК України ОСОБА_4 надав згоду своїй дружині ОСОБА_3 на купівлю за ціну та на умовах на її власний розсуд вказаної квартири. Вказана квартира буде спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купується дружиною під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя.
Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.04.2024 зазначив, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду; сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном; згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності; не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.
З урахуванням висновків Об`єднаної палати КЦС, наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.
Суд враховує презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, яка ОСОБА_3 спростована не була; під час укладення договору купівлі-продажу квартири, обидва з подружжя висловили свою волю щодо правового режиму майна.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому за відповідачем слід визнати право власності на 1/2 цієї квартири.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будинковолодіння, що складається з одноповерхового житлового будинку з верандою загальною площею 80.3 кв.м., в тому числі житловою 50.7 кв.м з надвірними господарськими будівлями: двома сараями та погрібом, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 6825586000:01:002:0145, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 6825586000:01:002:0181, площею 0,0765 га, що знаходиться за адресою с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 6825586000:01:002:0184, площею 0,2695 га, що знаходиться за адресою с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області.
В решті позову відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Алла ЦІДИК