ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Справа № 915/1595/24(915/1225/25) 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Дюльгер І.М., 
за участю сторін: 
від позивача - представник позивача Войтенкова І.О.,
від відповідача - арбітражний керуючий (ліквідатор) Пирожок Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1595/24(915/1225/25)
за позовом: Антимонопольного комітету України 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” 
про: стягнення пені у розмірі 776586 грн 00 коп,
у межах справи 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (код ЄДРПОУ 44624943)
ліквідатор: арбітражний керуючий Пирожок Євгеній Віталійович (адреса: а/с 163, м. Київ-1, 01001)
в с т а н о в и в:
У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” код ЄДРПОУ 44624943 (далі ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ”).
В межах указаної справи про банкрутство Антимонопольним комітетом України (далі – Комітет, позивач) пред?явлено позовну заяву за вх. 12086/25 від 21.08.2025 про стягнення з ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” пені у розмірі 776586,00 грн, накладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету України від 22.08.2024 № 289-р.
Позивач також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.
Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 21.08.2025 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1225/25 та на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено головуючим у справі суддю Давченко Т.М., у провадженні якої перебуває справа 915/1595/24 про банкрутство відповідача. Наразі у справі про банкрутство здійснюється ліквідаційна процедура.
Ухвалою суду від 26.08.2025 прийнято позовну заяву Антимонопольного комітету України до розгляду в межах провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (ідентифікаційний код 44624943) та присвоєно справі номер 915/1595/24(915/1225/25); відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 30 вересня 2025 року.
27.08.2025 до суду від арбітражного керуючого (ліквідатора) ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” Пирожка Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі з огляду на наступне.
Вказує, що позивач звернувся до суду з позовною заявою, що є неналежним та непередбаченим КУзПБ способом захисту права в межах відкритої справи про банкрутство. Процедура банкрутства виключає можливість задоволення вимог кредиторів в окремому позовному провадженні, оскільки це нівелює сам принцип концентрації всіх вимог у межах однієї справи та порушує встановлений порядок формування реєстру вимог кредиторів. Крім того, позовна заява датована 21.08.2025, тобто подана майже через сім місяців після відкриття провадження у справі (27.01.2025), що на його думку свідчить про грубе порушення 30-денного преклюзивного строку, встановленого ст. 45 КУзПБ. Вважає вказані процесуальні порушення є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача. 
Щодо відсутності матеріально-правових підстав для нарахування пені в період дії мораторію, вказує наступне.
Ухвалою суду від 27.01.2025 у справі № 915/1595/24 було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до абзацу четвертого частини 3 статті 41 КУзПБ, протягом дії мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань. Позивач у своїй позовній заяві вимагає стягнути пеню, нараховану, згідно з його розрахунком, за період з 15 квітня 2025 року по 08 серпня 2025 року. Таким чином, вважає увесь період, за який позивачем нараховано пеню, припадає на час дії введеного судом мораторію. Нарахування пені після 27.01.2025 є прямим порушенням імперативної норми КУзПБ, а отже, вважає, що у позивача відсутні будь-які правові підстави для стягнення заявленої суми. Вказує, що у боржника не виникло обов`язку зі сплати пені, а у позивача – права на її стягнення. Постанова суду від 07.07.2025 про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є фінальним етапом, що підтверджує неможливість відновлення платоспроможності. Офіційне оприлюднення повідомлення про це, запускає ще один строк для звернення до господарського суду з заявами про визнання кредиторських вимог, але і в цей визначений законодавством строк позивач не звернувся до суду з відповідною заявою. На підставі вищевикладеного, вважає, що позовна заява Антимонопольного комітету України є необґрунтованою як з процесуальної, так і з матеріальної точки зору.
08.09.2025 до суду від позивача надійшли пояснення у справі, в яких вказує, що накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування, застосовані на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції», не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань або зобов`язань зі сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань відповідно до положень законодавства про банкрутство.
Ухвалою від 30.09.2025, занесеною до протоколу судового засідання, повідомлено учасників у справі про відкладення підготовче засідання у справі на 27.10.2025.
10.10.2025 до суду від ліквідатора ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” Пирожка Є.В. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку ухвалою суду від 13.10.2025 задоволено.
20.10.2025 до суду від ліквідатора ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” Пирожка Є.В. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказує наступне.
По-перше, зазначає, що ухвалою суду від 27.01.2025 було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Абзац четвертий частини 3 статті 41 КУзПБ прямо забороняє нарахування неустойки (штрафу, пені) на конкурсні вимоги протягом дії мораторію. АМКУ вимагає стягнути пеню, нараховану з 15.04.2025 – тобто повністю в період дії мораторію. 
По-друге, вказує, що постановою суду від 07.07.2025 боржника було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру . Частина 1 статті 59 КУзПБ встановлює ще більш категоричну заборону: з дня прийняття цієї постанови припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Верховний Суд у своїй постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 (щодо стягнення штрафу та пені АМКУ з боржника у ліквідаційній процедурі) чітко роз`яснив застосування цієї норми. Суд наголосив, що: норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні порівняно з іншими законами після відкриття провадження у справі про банкрутство. АМКУ у справі про банкрутство виступає кредитором без надання переваг і підпорядковується загальним правилам КУзПБ. Заборона нарахування неустойки (штрафу, пені) після визнання боржника банкрутом, встановлена статтею 59 КУзПБ, є прямою, безумовною та не містить виключень для санкцій АМКУ. Суд у справі № 904/11261/15, розглядаючи аналогічну ситуацію, де АМКУ нарахував пеню після визнання боржника банкрутом, дійшов однозначного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення такої пені саме через пряму заборону статті 59 КУзПБ. 
Ухвалою суду від 27.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.12.2025.
08.12.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 09.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, повідомлено учасників справи про відкладення судового засідання за клопотанням позивача на 10 лютого 2026 року.
10.02.2026 у судовому засіданні представник позивача Войтенкова І.О. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, арбітражний керуючий (ліквідатор) Пирожок Є.В. заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні 10.02.2026 після закінчення повітряної тривоги у Миколаївській області суд повідомив про винесення та підписання вступної та резолютивної частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2021 року у справі № 910/17743/18, Суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №911/2548/18).
Як вбачається із матеріалів справи №915/1595/24, позивач - Антимонопольний комітет України станом на дату розгляду справи № 915/1595/24(915/1225/25), не звертався до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника у справі №915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (код ЄДРПОУ 44624943).
Водночас, як зауважив Верховний суд у своїй постанові від 23.09.2021 року у справі №904/4455/19, зважаючи на притаманну позовному провадженню автономію в межах справи про банкрутство, незаявлення позивачем грошових вимог до боржника у справі про банкрутство не може вважатися відмовою від таких вимог у позовному провадженні або бути підставою для відмови у задоволенні позову з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство відповідача в порядку статті 7 КУзПБ (п. 117).
У разі незаявлення вимог до боржника у справі про банкрутство справа за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно до приписів статті 7 КУзПБ має бути розглянута господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача, по суті спору за правилами ГПК України у позовному провадженні в межах справи про банкрутство (п. 118).
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 22.08.2024 № 289-р визнано, зокрема, що:
- Товариство з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (ідентифікаційний код юридичної особи 44624943) вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Перевезення шлаку та золи (золошлакової суміші) - СП «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»)», ідентифікатор торгів в електронній системі «Prozorro» UA-2023-08-30-004874-а, проведених КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (п.1 Рішення);
- на Товариство з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” накладено штраф у розмірі 388 293 гривень (п. 3 Рішення); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (ідентифікаційний код юридичної особи 44624943) вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Прокат вантажних транспортних засобів із водієм для перевезення товарів (Перевезення шлаку та золи (золошлакової суміші) - СП «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»)», ідентифікатор торгів в електронній системі «Prozorro» UA-2023-10-18- 011505-a, проведених КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (п. 4 Рішення);
- на Товариство з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” накладено штраф у розмірі 388 293 гривень (п. 6 Рішення). 
Вказане рішення від 22.08.2024 № 289-р було надіслано позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку із супровідним листом від 05.09.2024 № 145-26.13/09-8654е, який був повернутий із зазначенням причин повернення - «за закінченням терміну зберігання», згідно довідки Укрпошти про причини повернення/досилання поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.
Згідно ст. 257 ГК України передбачає, що справи про порушення антимонопольно-конкурентного законодавства розглядаються Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями у порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.
За змістом абз. 7 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за порушення, передбачені пунктами 9, 13-18, 21 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі, якщо вручити рішення немає можливості, рішення органів Комітету вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України «Голос України», газета Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», «Офіційний вісник України», друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
З матеріалів справи вбачається, що інформація про прийняте рішення № 289-р була оприлюднена в газеті «Урядовий кур`єр» (випуск від 01.11.2024 № 222 (7882).
Таким чином, Рішення № 289-р вважається врученим відповідачу 11.11.2024.
Судом встановлено, відповідач оскаржив Рішення № 289-р до Господарського суду міста Києва. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 відкрито провадження у справі № 910/13016/24 за позовом ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” до Комітету про визнання недійсним Рішення № 289-р. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/13016/24 ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Матеріали справи не містять доказів щодо подальшого оскарження відповідачем прийнятого позивачем рішення № 289-р у судовому порядку. 
Особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.
Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.
Строк, який обчислюється роками, закінчується у відповідний місяць і число останнього року строку.
Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.
У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.
Останній день строку триває до 24 години, але, коли в цей строк необхідно було вчинити дію в Антимонопольному комітеті України чи його територіальному відділенні, строк закінчується в момент закінчення робочого дня.
Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України.
Отже, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 289-р, зупинився з 11.11.2024 (дата вручення рішення Комітету) до 13.01.2025 (встановлений строк для добровільної сплати штрафу). Таким чином, з урахуванням обмежень, щодо зупинення строку для сплати штрафу, перебіг строку для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 289-р, подовжився до 14.04.2025, з урахуванням оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в судовому порядку.
Водночас, як вказує позивач та встановлено судом, станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від відповідача, а також від органів ДВС документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 289-р, а також Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 289-р. 
Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
У разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню в судовому порядку.
Судом встановлено, що згідно викладеного у позові розрахунку, за прострочення сплати відповідачем штрафу, накладеного рішенням № 289-р, позивачем за період з 15.04.2025 по 08.08.2025 нараховано пеню в сумі 1351259,64 грн (11648,79 (розмір пені за один день прострочення сплати штрафу) х 116 (кількість днів прострочення сплати штрафу)).
Поряд з цим, зважаючи на обмеження розміру пені, встановленого ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", позивачем визначено у позові та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 776586 грн.
Разом з тим, судом встановлено, що згідно матеріалів справи № 915/1595/24, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025, зокрема, відкрито провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ”; введено процедуру розпорядження майном боржника з 27.01.2025 на строк до 170 календарних днів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” арбітражного Пирожка Євгена Віталійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1722 видане 20.03.2015).
Надалі, постановою суду від 07.07.2025 у справі № 915/1595/24, зокрема припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (код ЄДРПОУ 44624943); визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (код ЄДРПОУ 44624943, адреса: 54029, м. Миколаїв, просп. Центральний 29, офіс 2); відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (код ЄДРПОУ 44624943, адреса: 54029, м. Миколаїв, просп.. Центральний 29, офіс 2). Призначено ліквідатором банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” (код ЄДРПОУ 44624943) арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1722 від 20.03.2015 (адреса: а/с 163, м. Київ-1, 01001). Строк виконання всіх грошових зобов`язань вважати таким, що настав 07.07.2025. Припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні. 
Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
За змістом абз. 4 ч. 3 ст. 41 КУзПБ, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Відповідно до частини першої статті 59 КУзПБ, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Таким чином, у ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у КУзПБ, і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами цього Кодексу. Такими випадками є зобов`язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури.
Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 по справі № 904/11261/15. 
Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.10.2022 року у справі № 904/11261/15, справи про порушення антимонопольно-конкурентного законодавства розглядаються Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями та у порядку, встановленому законом, в цьому випадку - Законом України "Про захист економічної конкуренції".
Разом з тим, хоча штраф та пеня, які передбачені зазначеним Законом, за своєю суттю є окремим (самостійним) видом штрафних (економічних) санкцій, однак, водночас, є різновидом відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, оскільки, включені законодавцем до однієї сфери правового регулювання.
Системний аналіз положень статей 3, 4 зазначеного Закону та положень статей 7, 8 КУзПБ дає підстави для висновку про те, що Антимонопольний комітет України не наділений законодавцем повноваженнями щодо самостійного визначення кредиторських вимог та позачергового стягнення у процедурах банкрутства щодо боржника тощо.
У випадку порушення провадження у справі про банкрутство на Комітет поширюються положення Кодексу України з процедур банкрутства щодо виявлення кредиторів та черговості задоволення кредиторських вимог у відповідних процедурах банкрутства.
За наявності підстав для стягнення з боржника грошових сум на підставі рішення Антимонопольного комітету України, Комітет в цьому випадку виступає кредитором (конкурсним або поточним), без надання законодавцем переваг щодо інших кредиторів, а відповідні стягнення здійснюються на підставі рішення господарського суду (рішення, ухвали, постанови) у справі про банкрутство за результатами розгляду заяви про визнання кредиторських вимог та у порядку черговості, визначеної КУзПБ.
Преамбулою Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що цей Закон визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Водночас, Преамбулою Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що зазначені нормативно-правові акти (з огляду на критерій регулювання суспільних відносин та кола питань, які вони вирішують), регулюють різні суспільні відносини, а відтак не можуть характеризуватись як спеціальні та загальні по відношенню один до одного.
Так, після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, тому щодо боржника норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні у порівнянні з іншими нормами чинного законодавства. 
При цьому, провадження у справі про банкрутство та судові процедури, які застосовуються до боржника, не схожі на провадження у справах, пов`язаних з розглядом позовних заяв чи скарг на дії органів державної влади.
Системний аналіз частини першої - третьої статті 41 КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, боржник фактично втрачає право самостійно, на власний розсуд визначати порядок погашення заборгованості за власними зобов`язаннями, а подальше задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, передбаченому положеннями КУзПБ.
Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.06.2023 року у справі № 922/5238/21 (922/1937/22), від 17.02.2025 у справі № 911/2548/20 (911/895/24), від 17.02.2025 у справі № 904/5865/20 (904/6495/23).
Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.06.2023 у справі № 922/5238/21 (922/1937/22), стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.
Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Іншого визначення поняття "пеня" ні Закон України "Про захист економічної конкуренції", ні КУзПБ не містять.
Таким чином, на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона встановлена чинними положеннями КУзПБ.
Таким чином, беручи до уваги викладені правові позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що на пеню, яка нарахована позивачем в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" згідно викладеного у позові розрахунку, поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ та частиною першою статті 59 КУзПБ.
Водночас, суд зважає на те, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” та визнання боржника банкрутом, останнє перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних відносин відповідача. Тому в даному випадку спеціальними нормами, що регулюють спірні відносини виступають норми законодавства про банкрутство, а не норми законодавства, що регулюють захист економічної конкуренції.
Як вже було зазначено, відповідач мав сплатити штраф згідно Рішення позивача № 289-р до 14.04.2025 (включно). Отже, нарахування пені розпочалося з 15.04.2025, тобто після відкриття провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
При цьому, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за період 15.04.2025 по 08.08.2025 (включно), тобто під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ”, що суперечить наведеним вище приписам ч. 3 ст. 41 КУзПБ та заборони нарахування неустойки (штрафу, пені) після визнання боржника банкрутом, яка встановлена ст. 59 КУзПБ. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано нараховано пеню відповідачу в розмірі 776586 грн, а тому з огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення позову у цій справі.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та встановлені обставини справи в їх сукупності, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Антимонопольного комітету України до ТОВ “АВТОДОРБУДПОСТАЧ” про стягнення пені у розмірі 776586 грн в повному обсязі з мотивів наведених вище.
При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).
З огляду на викладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Беручи до уваги викладене, судові витрати Антимонопольного комітету України на сплату судового збору в сумі 9319,03 грн у цій справі, підлягають покладенню на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Відмовити у задоволенні позову Антимонопольного комітету України повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено та підписано 20.02.2026.

Суддя Т.М. Давченко