Справа №591/170/24 	
Номер провадження 22-ц/816/1784/26 	
Категорія - 68 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Замченко А.О.,
секретарів судового засідання – Чуприни В.І., Овчаренко М.В., Назарової О. М.
в присутності позивача – ОСОБА_1 
його представника – адвоката Рижова С.Є. 
відповідачки – ОСОБА_2 
представника відповідачки – адвоката Матвійчука В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми та в режимі відеоконференції у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Рижова С.Є. на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Ніколаєнко О.О. у цивільній справі №591/170/24
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Рівненської міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
08 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що він, разом з відповідачкою мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початком повномасштабного вторгнення проходив військову службу. У жовтні 2023 року, під час, коли позивач лікувався після отриманого поранення, відповідачка без повідомлення причин вивезла доньку у невідомому напрямку. У грудні 2023 року, через батьків позивачу стало відомо, що відповідачка має намір вивезти дитину за кордон без відома та його згоди. Вказав, що донька мешкала у м. Суми, де має друзів, оточення, близьких родичів та рідний дім. А тому, просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним - ОСОБА_1 , за адресою : АДРЕСА_1 .
07 березня 2024 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, у якому зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що ОСОБА_1 обманним шляхом забрав дитину та утримував всупереч її волі, допоки вона не приїхала по дитину до м. Суми. Зазначає, що на даний час вона разом з донькою проживають в м. Рівне, в орендованій квартирі, вона працює та має стабільний дохід, дитина там відвідує навчальний заклад. Зважаючи на існуючий спір, відсутність згоди щодо місця проживання дитини, вимушена звернутися до суду для юридичного закріплення місця проживання доньки. Просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею - ОСОБА_2 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.
Визначаючи місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, суд першої інстанції виходив з того, що дитина фактично мешкає разом із матір`ю у м. Рівне. Для дитини створені комфортні умови для навчання та проживання. Дитина має прихильність до матері. До батька теж ставиться з любов`ю, але висловила бажання жити з матір`ю. При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини суд першої інстанції дійшов висновку, що найкращим інтересам ОСОБА_6 відповідатиме проживання разом з матір`ю. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Представник позивача за первісним позовом - адвокат Рижов С.Є. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовільнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 – відмовити. 
Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, рішення судом прийнято передчасно. Вказав, що суд першої інстанції не допитав свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що призвело до неправильного висновку суду. Крім того, вважає, що під час допиту малолітньої ОСОБА_4 , остання зазнала психологічного впливу зі сторони третьої особи і, як наслідок давала відповіді, які не відповідали її думці. 
24 лютого 2026 року представник ОСОБА_11 , адвокат Рижов С.Є., доповнив апеляційну скаргу, посилаючись на висновок експерта № 89, який зроблений на підставі дослідження відеозапису судового засідання від 19 серпня 2025 року в частині допиту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що остання під час допиту перебувала під психологічним впливом осіб, які брали участь у судовому засіданні. А тому, на думку апелянта допит, ОСОБА_4 не може бути покладений в основу рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 26 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 26 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи представники третіх осіб: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників, які не з`явились, за присутності позивача – ОСОБА_1 його представника -адвоката Рижова С.Є., відповідачки ОСОБА_2 , її представника – адвоката Матвійчука В.В. 
Протокольною ухвалою колегією суддів від 17 квітня 2026 року було вирішено клопотання адвоката Рижова С.Є. про виклик експерта, якою в задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки клопотання було необґрунтованим, сторони в судовому засіданні пояснили, що висновок експерта для них є зрозумілим і його роз`яснень не потребують. Крім того, клопотання подано під час розгляду справи по суті в апеляційному суді.
Протокольною ухвалою колегією суддів від 17 квітня 2026 року було вирішено клопотання адвоката Рижова С.Є. про повторний виклик для опитування малолітньої ОСОБА_4 , якою в задоволенні клопотання було відмовлено, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини та недопущення травматизації дитини. 

2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та його представника, відповідачку та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника позивача – адвоката Рижова С.Є. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. 
Фактичні обставини справи
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 липня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с.9).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 ( т.1 а.с.10).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14.03-08/26350 від 06.12.2018 ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.11 ).
Відповідно до інформації Сумської територіальної громади ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с.17-18).
Сторонами не заперечується той факт, що з початку 2024 року ОСОБА_2 , разом з донькою – ОСОБА_13 , фактично проживають у м. Рівному, а ОСОБА_1 проживає у м. Суми.
Згідно договору оренди (найму) житлового приміщення від 21.11.2023 ОСОБА_2 орендує трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.49-51).
Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 25 від 25.01.2024 ОСОБА_1 виключений зі списку особового складу військової частини на підставі наказу командира військової частини № НОМЕР_4 від 14.01.2024 (т. 1 а.с.58-59 ).
Відповідно до довідки від 29.02.2024, виданої ХДОП «Маленькі кроки», ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Християнському дошкільному освітньому просторі «Маленькі кроки», який функціонує на базі релігійної громади (церкви) християн віри евангельської «Добрий Самарянин» (т. 1а.с.73 зворот).
Згідно педагогічної характеристики від 16.01.2024, наданої ХДОП «Маленькі кроки», ОСОБА_12 розвивається згідно до своїх вікових особливостей. Мама- ОСОБА_2 , яка виховує дівчинку, постійно контактує та співпрацює з педагогами в освітньому процесі та створює усі умови для гармонійного розвитку та навчання дитини (т. 1 а.с.75).
З консультативного висновку спеціалістів від 15.01.2024, вбачається, що ОСОБА_12 часто хворіюча дитина, перебуває на обліку у ендокринолога (т. 1а.с.101 зворот- 102).
Згідно психолого-педагогічної характеристики від 08.02.2024 № 01-36/39, наданої Сумським ДНЗ №14 «Золотий півник» СМР на ОСОБА_3 , остання, під час перебування в закладі дотримувалася режиму дня та правил поведінки. Ставлення до дитячого садка та вихователів позитивне (т. 1 а.с.102 зворот).
Згідно податкової декларації платника єдиного податку ОСОБА_2 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності. Згідно відповіді за запит ГУ ДПС у Сумській області від 13.05.2025 року за період з січня 2024 по березень 2025 року отримувала доходи від заняття підприємницькою діяльністю (т. 1 а.с.69-70, 150-153,158-,160-164, т. 2 а.с. 39-40 ).
Відповідно до довідки про отриманні доходи від 28.12.2023 ОСОБА_1 працював у Військовій частині НОМЕР_3 до грудня 2023 року та отримував грошове забезпечення (т. 1 а.с.145).
Згідно довідки від 31.05.2024 №30, виданої Філією «Лебединське лісове господарство» ДСПГП «Ліси України», ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу лісового та мисливського господарства з 04 березня 2024 року по даний час та отримує дохід (т. 1 а.с.146 зворот-147 ).
ОСОБА_1 приймає участь у матеріальному забезпеченні ОСОБА_4 , що підтверджується копіями фіскальних чеків, квитанціями та рахунками за період з листопада 2023 року по січень 2025 року (т. 2 а.с. 5-18).
Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13.01.2025 орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 . Висновок мотивовано тим, що під час бесіди з дитиною, вона пояснила, що живе з мамою, у них хороші довірливі відносини. До м.Суми їхати не хоче, бо там багато вибухів. Тато давно не телефонував їй не передавав їй ніяких подарунків. Пояснила, що хоче жити з мамою (т. 1 а.с.214-215,227-229)
З витягу з протоколу № 1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Рівненської міської ради від 09.01.2025 вбачається, що засідання проводилося в присутності батька та матері малолітньої дитини (т. 1 а.с.238-239).
Згідно акту обстеження умов проживання від 27.11.2024, складеного начальником відділу правового та соціального захисту дітей ОСОБА_14 , за місцем проживання ОСОБА_4 , її матір`ю створені комфортні умови для проживання, між мамою та донькою дружні, доброзичливі стосунки ( т. 2 а.с.25).
Згідно акту обстеження умов проживання від 14.01.2025, складеного Управлінням ССД СМР провести обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 не вдалося за можливе у зв`язку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив (т. 2 а.с.27 ).
Згідно висновку Управління «Служба у справах дітей» СМР від 25.11.2025 №1837/27.1-26 зважаючи на більшу особисту прихильність малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до матері ОСОБА_2 та забезпечення права дитини на більш безпечні умови проживання, вважають за можливе визначити місце проживання ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_2 (т. 2 а.с.69-70).
Крім того в судовому засіданні суду апеляційної інстанції допитувались свідки.
Так, свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_4 і досить давно знає родину ОСОБА_16 . Зазначила, що ОСОБА_2 є досить емоційною жінкою, і не приділяла достатньої уваги своїй доньці. Дитиною більш займались ОСОБА_17 (бабуся) та дідусь. Вказала, що на початку повномасштабного вторгнення російської федерації ОСОБА_2 знаходилась в м. Рівне, а її донька проживала в м. Суми. Але в подальшому мати забрала ОСОБА_5 до м. Рівне. Вважає, що ОСОБА_2 не зможе належним чином фінансово забезпечити ОСОБА_5 та створити належні умови для її проживання та розвитку. 
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він 23 роки проживає з ОСОБА_17 в цивільному шлюбі і ОСОБА_12 для нього як онука, оскільки він займався її піклуванням та вихованням з самого її народження. Вказав, що ОСОБА_2 не приділяла достатньо уваги доньці, була до неї байдужа весь час, коли вони проживали разом. Після повномасштабного вторгнення російської федерації в 2022 році він вивіз онуку ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_17 до м. Гадяч, а ОСОБА_2 весь цей час перебувала в м. Рівне і приїхала до доньки лише через два місяці. Вказав, що ОСОБА_2 забрала ОСОБА_5 до м. Рівне в 2023 році, де вона почала ходити до дитячого релігійного садочку, а в подальшому пішла до школи. На початку 2024 року у них стався дуже неприємний інцидент: за спільною згодою батьків, ОСОБА_19 гостювала в м. Суми, вони з нею перебували на вулиці, і неочікувано підбігла ОСОБА_2 і забрала ОСОБА_5 , з нею були працівники поліції, такими діями ОСОБА_2 дуже налякала ОСОБА_5 . Зазначив, що на його думку, ОСОБА_2 не приділяє достатньо уваги ОСОБА_20 та не забезпечує їй належні умовами для проживання та розвитку. 
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є рідною бабусею ОСОБА_4 , вони проживали разом в одній квартирі майже 6 років. Проте в 2023 році, в той час, коли син – ОСОБА_1 перебував на лікуванні в м. Києві, ОСОБА_2 зібрала свої речі та речі онуки і виїхала до м. Рівне. Вказала, що ОСОБА_19 , не хотіла міняти своє місце проживання, у неї в м. Суми були всі умови для проживання, була своя кімната з усіма її іграшками, друзі. Вказала, що, коли ОСОБА_19 приїздила до них в гості, вона не хотіла повертатись до м. Рівне. Зазначила, що онука дуже прив`язана до батька, у них теплі стосунки одне з одним. 
Свідок ОСОБА_21 в судові засідання 14.04.2026 та 17.04.2026 не з`явилась, позивач та його представник, за клопотанням яких свідок викликалась, не наполягали на її допиті. 
Мотивувальна частина та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Апеляційний суд, виходячи з рівного ставлення батьків до виховання дитини, у цій справі, вважає, що важливе значення має малолітній вік дитини, в якому необхідність материнської любові, ніжності, турботи є важливим аспектом її виховання та формування гармонійної особистості, а тому доходить висновку про доцільність визначити місце проживання дитини саме з матір`ю.
За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.
Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України» (HUNT v. UKRAINE), № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року)).
Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)).
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки стосовно батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
У справі «М. С. проти України» (рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року) визначено поняття «інтереси дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено, що закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 623/349/19 (провадження № 61-4654св21) вказано, що «рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку».
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, провадження № 61-9115св22).
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).
Вирішення спору з дотриманням найкращих інтересів дитини має місце тоді, коли дитині були надані процесуальні права і гарантії, тлумачення закону здійснено на користь дитини, а також належним чином забезпечені потреби, інтереси та бажання дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що між сторонами існує особистий конфлікт, який негативно впливає на дитину.
Встановлено, що з початку 2024 року ОСОБА_12 , 2018 року народження, проживає з матір`ю – ОСОБА_2 у м. Рівному. Згідно акту обстеження умов проживання від 27.11.2024 року, складеного начальником відділу правового та соціального захисту дітей І.Самолюк, за місцем проживання ОСОБА_4 , її матір`ю створені комфортні умови для проживання, між мамою та донькою дружні, доброзичливі стосунки. Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13.01.2025, орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , посилаючись на те, що під час бесіди з дитиною, остання пояснила, що у них з мамою, хороші довірливі відносини, до м. Суми їхати не хоче, бо там багато вибухів. Згідно висновку Управління «Служба у справах дітей» СМР від 25.11.2025 №1837/27.1-26 зважаючи на більшу особисту прихильність малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до матері та для забезпечення права дитини на більш безпечні умови проживання, вважають за можливе визначити місце проживання ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_2 .
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Під час вирішення справи судом першої інстанції не було встановлено, що вказані висновки органу опіки та піклування викликають обґрунтовані сумніви у їх правильності, повноті та об`єктивності чи під час їх складення не було враховано інтереси малолітньої дитини.
Суд першої інстанції, визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю, виходив з того, що дитина фактично на даний час мешкає разом із матір`ю у м. Рівне, де для дитини створені комфортні умови для навчання та проживання. Дитина ставиться з любов`ю до обох батьків, але висловила бажання проживати з матір`ю. При цьому суд першої інстанції, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини врахував, що м. Суми, де просить визначити місце проживання дитини позивач за первісним позовом, на даний час знаходиться в зоні можливих бойових дій, що створює реальну загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини. Натомість м. Рівне, де дитина фактично проживає дитина з матір`ю з початку 2024 року, є більш безпечним регіоном, що відповідає інтересам безпеки саме дитини.
З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. 
Верховний Суд зауважує, що у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.
У пункті 3 Висновку № 11 (2008) КРЄС зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
За усталеною практикою ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Бендерський проти України», «Сокуренко і Стригун проти України»), закріплене у статті 6 Конвенції право особи на справедливий судовий розгляд забезпечується, зокрема, і через право на мотивоване судове рішення, справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується.
Щодо посилання представника ОСОБА_1 – адвоката Рижова С.Є. на висновок експерта № 89, щодо психологічного впливу на ОСОБА_3 , 2018 року народження під час її опитування в судовому засіданні 19.08.2025, а тому безпідставності врахування її думки під час винесення рішення, колегія суддів виходить з наступного. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Крім того, ст. 12 Конвенції ООН про права дитини також наголошує: слід приділяти належну увагу думці дитини, враховуючи її вік та рівень зрілості.
Такої ж позиції дотримуються і національні суди. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 19 червня 2025 року у справі № 178/1957/22 вказує: суд зобов`язаний заслухати думку дитини, якщо вона за своїм віком та рівнем розвитку може самостійно висловити свою позицію
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 сказав: суд має не лише врахувати дитячі бажання, а й об`єктивно оцінити всі обставини справи та зібрані докази у сукупності.
Окрім позиції дитини, суддя має взяти до уваги: житлові умови кожного з батьків — чи є окрема кімната для дітей, чи безпечне житло, чи підходить воно для дитячих потреб; реальні стосунки з батьком та матір`ю — як дитина проводить з ними та як почувається поруч із ними; стабільність умов — чи можуть діти залишитися у звичному оточенні, в тій самій школі, з тими самими друзями; висновок органу опіки про те, де дітям буде краще з погляду фахівців; здатність батьків забезпечити дитячі потреби — не лише матеріальні, а й емоційні, освітні, медичні; психологічний стан дитини.
Головне правило: судове рішення має забезпечити найкращі інтереси дітей. Не виконати їх побажання, а саме створити умови, де дитина буде в безпеці, отримає необхідну турботу і зможе нормально розвиватися.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Давши оцінку факту створення належних умов для проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері, суд першої інстанції врахував психоемоційний стан дитини, той факт, що вона там навчається, розвивається і висловила своє бажання продовжити проживати разом з мамою і зміна фактичного місця проживання дитини, яка вже адаптувалася до умов у м. Рівне, може призвести до додаткового психологічного стресу малолітньої, прийшов до висновку, що найкращим інтересам ОСОБА_4 відповідатиме проживання саме разом з матір`ю. 
Також суд першої інстанції врахував емоційний зв`язок між ОСОБА_2 та її донькою, що відповідає принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, та прийшов до висновку щодо недоцільності зміни місця проживання дитини.
Натомість позивач ОСОБА_1 не підтвердив належними, допустимими і достатніми доказами те, чи буде забезпечено належний розвиток малолітньої дитини у нього за місцем його мешкання, враховуючи той факт, що в силу специфіки його роботи (ненормований робочий час та робота поза межами міста), він позбавлений можливості приділяти дитині стільки ж особистого часу, скільки приділяє мати, яка самостійно корегує власний графік.
Допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 не спростували того факту, що проживання ОСОБА_4 саме разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. 
Колегія суддів вважає, що на цьому етапі розвитку дитини залишення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю сприятиме забезпеченню її інтересів, адже за місцем проживання матері дитина має усталений тривалий побут, сталі соціальні/родинні зв`язки, належний рівень життя, задовільні умови для проживання, що у сукупності є необхідним для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
За таких обставин, зважаючи на найкращі інтереси дитини, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про доцільність визначення місця проживання дитини разом з ОСОБА_2 , оскільки визначення місця проживання дитини з батьком призведе до зміни місця проживання малолітньої, порушення її усталеного побуту і способу життя, навчання, розвитку, що потягне невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дитину з важкопрогнозованими негативними наслідками та суперечитиме її найкращим інтересам.
Місцевий суд, оцінивши всі обставин справи у їх сукупності, врахувавши найкращі інтереси малолітньої ОСОБА_4 , її права та інтереси на гармонійний розвиток і належне виховання у сталому середовищі, з метою дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов правильного висновку що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Під час ухвалення рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першочергове значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий суд виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
За таких обставин, апеляційна скарга представника позивача – адвоката Рижова С.Є. не підлягає задоволенню
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Рижова Сергія Євгеновича залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 17 квітня 2026 року. 

Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: Я.Л. Петен 

А.О. Замченко