Справа № 459/604/26 
Провадження № 2/459/232/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області 
в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.
з участю секретаря судового засідання Козак І. Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
18.02.2026 року представник ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за договором №670888 від 07.05.2021 у розмірі 17905,00 грн, вирішити питання судових витрат. 
Позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір №670888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на мобільний номер відповідача. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на наступних умовах: сума виданого кредиту – 5000 грн, дата надання кредиту 07.05.2021, строк кредиту 29 днів, відсоткова ставка 1,9 % на добу. 
30.11.2023 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2023 року до договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.12.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 17905,00 грн, яка складається з: 5000 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12905 грн. – прострочена заборгованість за відсотками. Тому просить позов задовольнити.
Ухвалою від 19.02.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд.
25.02.2026 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечує фактичне отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5000 грн та визнає погоджений розмір нарахованих відсотків у сумі 2755 грн. Натомість вважає відсутні підстави для стягнення коштів понад вказані суми, так як сторони не узгодили відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Звертає увагу, що відповідача не було повідомлено про зміну кредитора. Крім того, вважає, що у позивача сплив строк позовної давності. Щодо витрат на правничу допомогу, які просить стягнути позивач, то вважає вартість послуг явно завищеною, так як фактично адвокатом підготовлено лише позовну заяву. Враховуючи наведене, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
26.02.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів вважає необґрунтованими. Стосовно строку позовної давності вказує, що перебіг такого був продовжений на період дії карантину у зв`язку з COVID-19, а також зупинений на час воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим строк звернення до суду фактично не сплив, тому підстав для застосування позовної давності немає. Також запевняє, що належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Таким чином, стверджує, що обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог є не обґрунтовані та не доведені.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача просив справу розглядати у його відсутності.
Представник відповідача подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі відповідача.
У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. 
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.
Встановлено, що 07.05.2021 року між ТОВ «ФК «Джобер» та відповідачем був укладений договір №670888, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 29 днів, тобто до 04.06.2021 включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту в день (а.с. 9-15).
Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором G5479, згідно Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до довідки про ідентифікацію відповідач ідентифікований одноразовим ідентифікатором G5479 (а.с. 21).
Згідно із інформаційною довідкою вих. № 1102/2026-1 від 11.02.2026 первісний кредитор виконав своє зобов`язання, передбачене договором, шляхом перерахування коштів на картку відповідача № НОМЕР_1 у розмірі 5000,00 грн 07.05.2021 (а.с. 30).
Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача за кредитним договором № 670888, заборгованість за період з 07.05.2021 по 26.12.2025 становить 17905,00 грн, з яких: 5000 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12905 грн. – прострочена заборгованість за відсотками, що також підтверджується розрахунком заборгованості, поданим представником позивача, згідно якого нарахування відсотків здійснювалося в період з 07.05.2021 по 13.08.2021 (а.с. 19).
30.11.2023 між ТОВ «ФК «Джобер» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги №1-30/11/2023 (а.с. 22-24).
Відповідно до п.1.1 Договору відступлення права вимоги ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Джобер» за плату, а ТОВ «ФК «Джобер» відступає ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №1-30/11/2023 від 30.11.2023 заборгованість відповідача становить 17905,00 грн, з яких: 5000 грн. – залишок по тілу кредиту, 12905 грн. – залишок по відсотках (а.с. 20). 
26.12.2025 ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» зверталося до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, натомість відповідач надалі умови Кредитного договору не виконує (а.с. 18).
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За положенням ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача.
За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Так, положеннями статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Враховуючи те, що фактично отримані (що жодною зі сторін не заперечується) та використані відповідачем кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, останній має право вимагати його виконання у будь-який час.
Оскільки за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 12905 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Посилання сторони відповідача на те, що відсутні підстави для стягнення відсотків понад 2755 грн, так як сторони не узгодили відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Однак позов не містить вимог щодо стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Суд звертає увагу, що такі, відповідно до матеріалів справи, нараховані в межах строку дії договору та згідно з умовами, укладеного сторонами договору. 
Так, відповідно до п.9.4.3. договору, сторони погодили, що у випадку несплати Позичальником заборгованості за кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автоматично продовженим (автопролонгованим), а строк користування кредитом – подовженим на наступних умовах: 
строк автопролонгації Договору та подовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту і до спливу 10 (десяти) календарних днів включно (п.9.4.3.1. договору); 
в період автопролонгації діє підвищена процентна ставка, у розмірі 2,9 % від суми Кредиту в день , що становить 1058,5 % річних від суми наданого Кредиту. В даному випадку продовження строку користування кредитом та автоматичне продовження (пролонгація) дії Договору може застосовуватися неодноразово, але не більш ніж на 70 календарних днів в сукупності такої пролонгації (п.9.4.3.2. договору).
Отже, сторони узгодили строк і умови кредитування, зокрема, автопролонгацію договору, про що свідчить підписання відповідачем договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Щодо доводів представника відповідача про неповідомлення відповідача про зміну кредитора, то слід зазначити, що факт не отримання повідомлення про відступлення права вимоги, не звільняє відповідача від виконання ним його зобов`язань, передбачених укладеним договором. До того ж, жодних доказів про сплату кредиту на користь первісного кредитора стороною відповідача суду не подано.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності, оскільки вважає, що позивачем такі пропущено.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12.03.2020 р. до 22.05.2020 р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). 
30.03.2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. 
Так, згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). 
Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
04.09.2025 року набув чинності закон 4434-IX про відновлення перебігу строків позовної давності. Таким чином, з перехідних положень Цивільного кодексу виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строків позовної давності. 
У зв`язку з наведеним, перебіг строку позовної давності у період з 02.04.2020 року по 04.09.2025 року був зупинений: спочатку — у зв`язку із запровадженням карантину, а починаючи з 24.02.2022 року — у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк позивної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №670888 від 07.05.2021 у розмірі 17905,00 грн, з яких: 5000,00 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12905,00 грн. – прострочена заборгованість за відсотками, слід задовольнити.
Крім цього, представник позивача просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн.
Представник відповідача подав заперечення на заяву про відшкодування судових витрат, де зазначає, що представник позивача не довів належними та допустимими доказами своїх вимог про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а також, враховуючи складність цієї справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, зазначає про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 500 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.
Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду договір про надання правової допомоги №09/07/2025 від 09.07.2025, додаткову угоду №1 від 20.01.2026, акт про отримання правової допомоги від 18.03.2026, платіжну інструкцію №1122, рахунок №18.03.2026-23 від 18.03.2026 про надання правничої допомоги згідно договору, вартістю 13000 грн.
Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» (ЄДРПОУ 44002941, вул. Саперне Поле, 12, м. Київ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» суму заборгованості за договором №670888 від 07.05.2021 у розмірі 17905,00 грн, з яких: 5000,00 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12905,00 грн. – прострочена заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» 2662,40 грн судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» 5000 грн витрат на правову допомогу. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 31.03.2026.

Суддя: М. Д. Новосад