ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Чернівці
17 квітня 2026 року 	Справа № 926/4451/25	

Суддя Господарського суду Чернівецької області Світлана Гушилик, за участю секретаря судового засідання Григорічук Б.В., розглянувши справу №926/4451/25

За позовом Акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, м.Київ, пров.Несторівський, 3-5)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Машзавод” (58008, м.Чернівці, вул.Прутська, 16)

Про стягнення штрафу в розмірі 504000,00 грн 

За участі представників:
Від позивача: Дубчак С.Є. – адвокат (дов.№01/01/07-644-д від 26.11.2025р.)
Від відповідача: Софяк В.В. – адвокат (ордер СЕ №1131246 від 03.03.2026р.)

Технічна фіксація судових засідань здійснюється за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство “Укрнафта” звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Машзавод” про стягнення штрафу за договором про закупівлю №13/4805-МТР від14.11.2024 року в розмірі 504000,00 грн. 
В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що між ПАТ “Укрнафта” та ТОВ “Машзавод” 14.11.2024 року укладено договір про закупівлю №13/4805-МТР, згідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця у погоджені сторонами строки: цистерни, резервуари, контейнери та посудини високого тиску “Ємнісний апарат для зберігання газу нафтового скрапленого Є-1/7, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар вартістю 5040000,00 грн (з ПДВ – 840000,00 грн). 
У відповідності до додатку №1 до договору, поставка повинна відбутись протягом 240 днів з дати укладення договору, а саме: до 12.07.2025 року включно, однак ТОВ “Машзавод” у строк визначений договором поставку не здійснив, у зв`язку із чим АТ “Укрнафта”, у відповідності до вимог п.7.1 договору нарахувало штраф у розмірі 10% вартості непоставленого товару, що склало 504000,00 грн, які і просить стягнути з відповідача.
29.12.2025 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№4451, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Гушилик С.
Ухвалою суду від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті 21.01.2026 року.
Ухвалою суду від 05.01.2026 року задоволено заяву представника позивача (вх.№8 від 02.01.2026р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.
Матеріали справи містять заперечення відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх.№30 від 05.01.2026р. та вх.54 від 07.01.2026р.).
06.01.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№34), в якому останній заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що стягнення штрафу є непропорційним навантаженням на останнього, порушує принципи добросовісності, також останній посилається на розділ 9 договору, яким передбачено звільнення сторін від відповідальності у разі настання форс – мажорних обставин. 
20.01.2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№222).
Ухвалою суду від 21.01.2026 року задоволено заяву відповідача та здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 09.02.2026 року, цією ж ухвалою визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив.
У зв`язку з неявкою представника відповідача суд ухвалою від 09.02.2026 року відклав підготовче засідання на 04.03.2026 року.
Ухвалами суду від 10.02.2026 року та 16.02.2026 року повернуто зустрічні позовні заяви ТОВ “Машзавод” (вх.№530 від 09.02.2026р., вх.№601 від 13.02.2026р.), в яких просив прийняти зустрічний позов до розгляду з первісним та об`єднати в одне провадження з первісним позовом та стягнути з АТ “Укрнафта” на користь ТОВ “Машзавод” пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 272100,00 грн.
04.03.2026 року від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№1012).
В судовому засіданні 04.03.2026 року оголошено перерву до 18.03.2026 року.
До початку підготовчого судового засідання 18.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх.№1072).
Ухвалою суду від 18.03.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.04.2026 року.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року відкладено розгляд справи по суті на 17.04.2026 року за клопотанням представника відповідача (вх.№1331) для мирного врегулювання спору. 
До початку судового засідання 17.04.2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафу на 90% (вх.№1511), обґрунтовуючи його тим, що прострочення поставки спричинено об`єктивними та незалежними від нього обставинами, так як постачальник металопродукції знаходиться на сході України, де ведуться бойові дії, що призвело до затримання поставки товару, який є невід`ємною частиною предмета договору. Також відповідач звертає увагу суду на те, що сукупність наведених факторів, індивідуальний характер предмета договору, залежність виробництва від постачальників зі зони підвищених воєнних ризиків, фактичне виконання основного зобов`язання, відсутність доведених збитків у кредитора, затягування покупцем підписання видаткової накладної, власне прострочення оплати з боку позивача, суперечлива поведінка кредитора та загальні умови воєнного стану утворює саме ті виняткові та істотні обставини, за наявності яких суд вправі зменшити заявлені штрафні санкції.
У судовому засіданні 17.04.2026 року представник позивача свої вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також наголосив на тому, що він заперечує проти задоволення клопотання відповідача стосовно зменшення штрафних санкцій.
В свою чергу, представниця відповідача просила зменшити розмір штрафу з підстав, викладених у клопотанні.
Дослідивши всі докази та з`ясувавши обставини справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст.129 Конституції України та ст.ст.13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –
ВСТАНОВИВ:
14.11.2024 року між Публічним акціонерним товариство “Укрнафта” (далі – покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Машзавод” (далі – постачальник) укладено договір про закупівлю №13/4805-МТР (далі – договір), згідно якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки ДК 021:2015:44610000-9 цистерни, резервуари, контейнери та посудини високого тиску “Ємнісний апарат для зберігання газу нафтового скрапленого Є-1/7” (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору (п.1.1 договору).
Номенклатура, кількість, одиниця вимірювання, характеристики товару, інші вимоги до товару, документів тощо визначаються згідно з додатком №1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (п.2.1 договору).
Пунктом 3.3 договору визначено, що загальна сума договору становить 4200000,00 грн, крім того ПДВ (20%) - 840000,00 грн, всього з ПДВ - 5040000,00 грн.
Платежі за даним договором здійснюються покупцем шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі. Розрахунок за весь товар здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п.п.4.1, 4.2 договору).
Умови поставки, які встановлюються відповідно до міжнародних правил тлумачення торговельних термінів “ІНКОТЕРМС-2020”, місце, умови та строки поставки визначаються в специфікації до даного договору (п.5.1 договору).
Приймання товару покупцем (в тому числі кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень). Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень). Прийом товару покупцем за кількістю здійснюється у відповідності до товарно-супровідних документів згідно специфікації, за якістю - у відповідності до технічної документації та інших документів, що підтверджують якість товару (п.п.5.3 – 5.4 договору).
У відповідності до пункту 7.1 договору, при недотриманні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% вартості несвоєчасно поставленого товару за прострочення до 30 днів та 10% вартості несвоєчасно поставленого товару - за прострочення 30 днів і більше. У випадку непоставки товару постачальник сплачує покупцю 10% вартості непоставленого товару.
Пунктами 11.2, 11.2 договору визначено, що договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (шляхом проставлення власноручного підпису або накладання електронних підписів, у залежності від форми складання договору: паперовій чи у формі електронного документу відповідно) та діє до 31.12.2025 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє жодну зі сторін договору від виконання своїх зобов`язань по договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього договору.
Невід`ємною частиною цього договору є: додаток №1 – “специфікація” (п.16.1 договору).
Специфікацією на товар визначено, що ТОВ “Машзавод” поставляє для ПАТ “Укрнафта” товар - “Ємнісний апарат для зберігання газу нафтового скрапленого Є-1/7” за ціною за 1 одиницю – 4200000,00 грн (з ПДВ 840000,00 грн), всього – 5040000,00 грн.
Згідно п.3 специфікації, термін поставки: до 240 календарних днів з дня укладання договору про закупівлю. 
Договір та додаток до нього підписано уповноваженими представниками сторін на скріплено їх печатками. 
Матеріали справи не містять доказів розірвання договору чи визнання його недійсним.
На виконання умов договору, постачальником 19.08.2025 року передано замовнику видаткову накладну №10029, яка підписана ПАТ “Укрнафта” 01.09.2025 року, при цьому, товар повинен був поставитись замовнику до 240 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 12.07.2025 року.
У зв`язку із непостачанням ТОВ “Машзавод” товару у визначений договором строк, ПАТ “Укрнафта”, у відповідності до вимог п.7.1 договору, нарахувало штраф в розмірі 504000,00 грн, що склало 10% від вартості товару, який просить стягнути в судовому порядку.
Відповідач, в свою чергу, заперечив проти нарахування штрафних санкцій посилаючись на форс-мажорні обставини через військовий стан та просив зменшити розмір штрафних санкцій до 90%.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.
Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). 
У відповідності до ч.6 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України)
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.1 ст.662 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України).
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч.1 ст.664 ЦК України).
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі продажу (ч.1 ст.691 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, п.5.1 договору та п.3 специфікації до нього визначено, термін поставки товару – до 240 календарних днів від дати укладання договору про закупівлю від 14.11.2024 року, тобто до 12.07.2025 року.
Однак, як зазначено у видатковій накладній №10029, остання складена постачальником 19.08.2025 року та підписана замовником 01.09.2025 року, отже товар не передано до 12.07.2025 року, що призвело до порушення строків поставки, у зв`язку із чим замовник скористався своїм правом та нарахував штраф в розмірі 10% від вартості товару, що склало 504000,00 грн.
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України) 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вже було зазначено вище, відповідно до пункту 7.1 договору, при недотриманні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% вартості несвоєчасно поставленого товару за прострочення до 30 днів та 10% вартості несвоєчасно поставленого товару - за прострочення 30 днів і більше. У випадку непоставки товару постачальник сплачує покупцю 10% вартості непоставленого товару.
Відповідач факт прострочення поставки не заперечує, але просить врахувати, що порушення поставки відбулось у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
Проте, на переконання суду, твердження відповідача про форс-мажорні обставини є дещо хибними з огляду на наступне.
Так, сторонами в розділі 9 договору унормовано обставини непереборної сили.
Пунктом 9.2 договору визначено, що під обставинами непереборної сили (форс-мажор) у цьому договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їхньою волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню. З огляду на укладення цього договору в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 року “Про введення воєнного стану в Україні”, який триває, сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили виключно у випадку доведення безпосереднього впливу на можливість виконання зобов`язань за цим договором.
Однак, згідно п.9.3 договору, не вважаються обставинами непереборної сили (форс-мажором) недодержання своїх обов`язків тією стороною, що порушила цей договір, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання цього договору, відсутність у сторони, що порушила договір, необхідних коштів.
Суд зауважує на п.9.4 договору, згідно якого сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили (форс-мажор), зобов`язана невідкладно, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дня настання таких обставин та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за договором, письмово повідомити про це іншу сторону. Повідомлення направляється цінним листом з описом вкладення і повідомленням про вручення та має містити інформацію про обставини непереборної сили (форс-мажор) з обґрунтуванням їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за договором, а також орієнтовний період їхньої дії/впливу.
Матеріали справи не містять повідомлень відповідача про неможливість виконання зобов`язань за договором, а відтак, останній мав виконати роботи в строк, що визначені договором, у зв`язку із чим, отже посилання відповідача на форс-мажорні обставини є необґрунтованими. 
Судом з достовірністю встановлено, що сторонами у п.7.1 договору було узгоджено нарахування штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого товару за прострочення понад 30 календарних днів. Так як відповідач поставив товар згідно видаткової накладної №10029 лише 19.08.2025 року, то позивач вправі був здійснити нарахування штрафу у розмірі 10% від вартості товару через прострочення понад 30 днів.
Здійснивши розрахунок нарахування позивачем штрафу в розмірі 504000,00 грн (5040000,00 *10%), суд вважає його арифметично вірним, підтверджений договором, а відтак таким, що обґрунтованим. 
Враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, суд вважає за потрібне вказати наступне.
Відповідач у своєму клопотанні вказав, що в його діях відсутній склад господарського правопорушення, нездійснення ним вчасної поставки відповідно до умов договору з позивачем сталося внаслідок обставин, що знаходилися поза розумним контролем відповідача, які були зумовлені порушенням логістичних та виробничих ланцюгів через військовий стан та перебоями у роботі критичної інфраструктури. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у межах справи №910/10675/21 від 24.05.2022 року досліджував питання щодо зменшення судом розміру належних до сплати штрафних санкцій.
Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні ч.3 ст.551 ЦК України, судом приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки ч.3 ст.551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18 та в інших постановах, на які посилається скаржник в касаційній скарзі).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 року у справі №922/1716/20).
Верховний Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі №923/536/18; від 10.04.2019 року у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 року у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 року у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 року у справі № 916/878/20 та інші).
За таких обставин, коли судом встановлено, що період прострочення поставки відповідачем був незначним, договір був виконаний, доказів заподіяння збитків позивачу невчасною поставкою не подано, позивач в свою чергу підписав накладну з запізненням, оплата він нього також надійшла з порушенням строків, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v.Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України”).
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку про зменшення розміру штрафу на 25%, а відтак, стягненню підлягає штраф у розмірі 378000,00 грн.
Відшкодування витрат зі сплати судового збору відповідно до ст.129 ГПК України покладається на відповідача з вини якого спір доведено до судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 42, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:
1.Позовні вимоги Акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, м.Київ, пров.Несторівський, 3-5) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Машзавод” (58008, м.Чернівці, вул.Прутська, 16) про стягнення штрафу в розмірі 504000,00 грн - задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Машзавод” (58008, м.Чернівці, вул.Прутська, 16, код 30045061) на користь Акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, м.Київ, пров.Несторівський, 3-5, код 00135390) штраф в сумі 378000,00 грн та 6048,00 грн судового збору.
3. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). 
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб – порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб – адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне рішення складено та підписано 20.04.2026 року

Суддя Світлана ГУШИЛИК