ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 910/1145/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Сковородіної О.М. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 21.04.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026
за заявою Заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову
у справі №910/1145/26 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: державний реєстратор на нерухоме майно Аврамченко Сніжана Сергіївна
про  усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог і підстави заяви про забезпечення позову

Заступник керівника Київської міської прокуратури (далі, прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі, позивач або Рада) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» (далі, відповідач) про усунення перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва, кадастровий номер 8000000000:90:019:0149 шляхом:
- скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.06.2015 індексний номер 21848068 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» (вул. Набережно-Корчуватська, 37, м. Київ, 03045, ЄДРПОУ 39411022) на нежитлову будівлю по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва, з одночасним припиненням права власності ТОВ «Галіон ЛТД Плюс» на нього (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000);
- закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 256,7 кв.м по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва з реєстраційним номером 521748080000, відомості про відкриття якого внесено до Реєстру на підставі рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.12.2014 індексний номер 17799224;
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» (вул. Набережно-Корчуватська, 37, м. Київ, 03045, ЄДРПОУ 39411022) знести за власний рахунок об`єкти самочинного будівництва на земельній ділянці по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва, право власності на які зареєстровано за Товариством у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000), зокрема нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м (літ. «А» площею 156,5 кв.м та літ. «Б» площею 109,2 кв.м).
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» (вул. Набережно-Корчуватська, 37, м. Київ, 03045, ЄДРПОУ 39411022) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,000 га, кадастровий номер 8000000000:90:019:0149, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 37, від тимчасових споруд: 5 дерев`яних малих архітектурних форм (бесідки).
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зведені на земельній ділянці, яка не надавалася відповідачу чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам у власність чи користування для будівництва, є самочинним будівництвом. Прокурор наголошує, що незаконна реєстрація права власності на майно на комунальній земельній ділянці, а також розташування самочинно побудованого майна на ній, беззаперечно порушує інтереси держави, з огляду на те, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та екосистеми, розташована в межах прибережної захисної смуги затоки р. Дніпро «Галерна». Спірна земельна ділянка має особливий статус, природну цінність і правовий режим використання.
13.02.2026 від прокуратури до Господарського суду міста Києва надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить: 
- накласти арешт на об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000) по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м та літ. «Б» площею 109,2 кв.м.;
- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000) по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м. та літ. «Б» площею 109,2 кв.м.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, прокурор зазначає, що спорудження об`єктів нерухомого майна загальною площею 265,7 кв.м. здійснено на земельній ділянці водного фонду комунальної форми власності, яка в установленому порядку відповідачу чи іншим особам не відводилась та за відсутності дозвільних документів на будівництво. Первинна реєстрація 04.12.2014 права власності на нерухомість за ОСОБА_1 була здійснена на підставі неіснуючого свідоцтва про право власності. У подальшому, право власності на вказане нерухоме майно перейшло до ТОВ «Галіон ЛТД Плюс».
На даний час самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000) по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м. та літ. «Б» площею 109,2 кв.м., на праві власності належить ТОВ «Галіон ЛТД Плюс». 
Невжиття заходів забезпечення позову, як наголошує прокурор, може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Державна реєстрація права власності на спірне майно за ТОВ «Галіон ЛТД Плюс», у разі відсутності забезпечення позову, дає йому право здійснювати заходи щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна та вчиняти інші дії, а саме вільно ним розпоряджатись, у тому числі, відчужувати його третім особам (як фізичним так і юридичним), що в подальшому призведе до нових звернень власників на отримання земельної ділянки в порядку статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України, у зв`язку з набуттям права власності на майно. У такому разі, для належного захисту та поновлення порушених прав, позивач буде змушений вживати додаткових заходів, зокрема вирішити питання щодо збільшення позовних вимог, визначити підсудність вказаного спору та заміни неналежного відповідача у справі, що згідно вимог чинного законодавства можливо лише на стадії підготовчого провадження. Крім того, відсутність на даний час будь-яких дій відповідача, що могли би підтвердити наміри відчужити нежитлову будівлю, не спростовують наявність у відповідача як в одноособового власника можливості вільно розпорядитися нерухомим майном, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 у задоволенні заяви заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову в справі №910/1145/26 відмовлено.
Постановляючи вказану ухвалу, суд дійшов висновку, що подана в даній справі заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тобто прокурором не надано докази, які підтверджують вчинення відповідачем будь-яких умисних дій, спрямованих на невиконання рішення суду та й не зазначено про вчинення відповідачем будь-яких конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову у справі №910/1145/26.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права (статті 2, 4, 7, 15, 18, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Так, суд першої інстанції, обмежившись висновком про недоведеність загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у порушення статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не дослідив додані до заяви про вжиття заходів забезпечення позову та позовної заяви докази, які підтверджують викладені в ній обставини, зокрема: інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2026 № 464073771, від 03.02.2026 № 462742856 і № 462742151; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; реєстраційну справу № 521748080000; лист Департаменту комунальної власності м.Києва від 24.10.2025 №062/01-09-4907; листи Департаменту земельних ресурсів від 18.04.2025 № 057-5166, від 29.12.2025 № 057-17260, листи КП КМР «КМ БТІ» від 21.04.2025 № 062/14-4032; лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 16.04.2025 №073-1244. 
Не дослідивши зазначені докази, суд першої інстанції фактично самоусунувся від з`ясування обставин співмірності заявлених прокурором заходів забезпечення позову, чи є вони пов`язаними з предметом позову, та чи існує реальна загроза неможливості виконання майбутнього судового рішення.
Прокурор наголошує, що позовні вимоги спрямовані на поновлення права територіальної громади міста Києва на земельну ділянку, яка належить до земель водного фонду та є об`єктом екологічної мережі, повністю розташована в межах прибережної захисної смуги затоки р. Дніпро «Галерна», має особливий статус, природну цінність і правовий режим використання. Враховуючи, що первинна реєстрація права власності на нерухоме майно по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, та реєстрація права власності на нерухомість за відповідачем здійснені на підставі неіснуючого свідоцтва про право власності, щодо об`єктів самочинного будівництва та з порушенням вимог законодавства, що свідчить про ризик подальшого його відчуження на користь третіх осіб, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо характеристик спірного об`єкту нерухомості (типу об`єкта, його площі, додаткових відомостей, адреси тощо) або його обтяження іншим чином. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Урахувавши предмет позову і підстави поданої заяви про забезпечення позову, заходи забезпечення позову, які просить вжити прокурор у цій справі, відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову у цій справі, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора не відповідає обставинам справи.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу 

Позивач, відповідач та треті особи письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Мальченко А.О., Сковородіна О.М.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів оскарження ухвали з Господарського суду міста Києва.
16.03.2026 матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 залишено без руху, роз`яснено Заступнику керівника Київської міської прокуратури, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн на належні реквізити.
26.03.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №511 від 24.03.2026 про сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 21.04.2026.
У судовому засіданні 21.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 21.04.2026, з`явилися представник прокуратури та позивача.
Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується довідкою про доставку ухвали суду від 01.04.2026 до електронного кабінету відповідача та третьої особи на стороні позивача в підсистемі «Електронний суд», а також роздруківкою з сайту «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення на адресу третьої особи на стороні відповідача.
Згідно з частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даній справі за відсутності представників відповідача та третіх осіб.
Прокурор та представник позивача у судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги, просили оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у даній справі та задоволення заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Господарський суд має враховувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.
Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду: від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.
Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
У свою чергу, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18 та від 26.09.2019 у справі №917/751/19.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Варто зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Також колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову суд не має вдаватися до оцінки обґрунтованості позову та вірогідності його задоволення, а повинен керуватися власним уявленням про те, чи може у даному випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у разі задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що прокуратурою виявлено факт незаконного використання та зайняття Товариством з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:019:0149 площею 1 га, яка перебуває у комунальній власності та розташована по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва і має цільове призначення - для обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, шляхом здійснення на ній самочинного будівництва та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000), до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м. та літ. «Б» площею 109,2 кв.м..
Прокурор зазначає, що первинна реєстрація права власності за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена на підставі свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 від 02.04.2004, виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Разом із цим, відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (лист від 16.09.2025 №062/01-09-4907) Головним управлінням комунальної власності м. Києва не здійснювалося оформлення права власності ОСОБА_1 , свідоцтво про право власності від 02.04.2004 на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 37 , ні ОСОБА_1 , ні будь-якій іншій фізичній чи юридичній особі - не видавалося.
За твердженнями прокурора, Київська міська рада станом на час реєстрації права власності за ОСОБА_1 (04.12.2014), а в подальшому за відповідачем (02.06.2015) по вул.Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, не приймала рішень щодо передачі (надання) вказаної земельної ділянки товариству, ОСОБА_1 чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам. Таким чином, указані об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зведені на земельній ділянці, яка не надавалася відповідачу чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам у власність чи користування для будівництва, є самочинним будівництвом.
Так, відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), наданої листами від 18.04.2025 №057-5166 та від 29.12.2025 №057-17260, до листопада 2024 року звернення фізичних і юридичних осіб щодо передачі спірної земельної ділянки до Департаменту не надходили. Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 17.04.2025 №055-5516 повідомив, що згідно з даними електронної бази документообігу Департаменту та даними з Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за вказаною адресою не надавались. Разом із цим, згідно з інформацією Департаменту з питань архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), наданою листом від 16.04.2025 №073-1244, останній не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:019:0149 по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва.
Таким чином, як зазначає прокурор, у силу положень статті 376 Цивільного кодексу України нерухоме майно по вул. Набережно-Корчуватська, 37 у Голосіївському районі міста Києва, право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Галіон ЛТД Плюс», є об`єктами самочинного будівництва, а реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного.
За твердженнями прокурора, враховуючи, що первинна реєстрація права власності на нерухоме майно по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, та реєстрація права власності на нерухомість за відповідачем, здійснені на підставі неіснуючого свідоцтва про право власності, вчинені щодо самочинно побудованого нерухомого майна, з порушенням вимог законодавства, це свідчить про ризик можливої зміни вказаного майна та подальшого його відчуження на користь третіх осіб, або його обтяження іншим чином. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Оцінюючи подані прокурором докази та наведені ним доводи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з ухвалою місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а доводи прокурора вважає обґрунтованими з огляду на таке.
Як уже зазначалося, прокурор звернувся до господарського суду в інтересах Ради з позовом до ТОВ «Галіон ЛТД Плюс», в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну нежитлову будівлю за відповідачем із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об?єкта нерухомого майна, зобов`язання відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку. 
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Враховуючи те, що спірний об`єкт нерухомого майна, відомості про який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, може бути відчужений на користь третьої особи, зокрема й на користь фізичної особи, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо необхідності накладення арешту на це майно.
Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (частина 4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України), тобто відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.
Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу.
Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Відповідачем(ами) у даних категоріях спорів виступають власник(и) об`єкта нерухомого майна.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що можливе відчуження відповідачем об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб унеможливить ухвалення рішення про задоволення позову, пред`явленого саме до вказаного відповідача.
Статтею 48 Господарського процесуального кодексу України регулюється порядок заміни неналежного відповідача, при цьому така заміна може бути здійснена судом лише до закінчення підготовчого провадження.
Враховуючи ті обставини, що за ТОВ «Галіон ЛТД Плюс» на даний час зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000), до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м. та літ. «Б» площею 109,2 кв.м., з правомірністю набуття якого прокурор та позивач не погоджуються, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі за умови задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач спірне нерухоме майно у власності, з яким юридично буде пов`язана і доля земельної ділянки, на якій будівля розташована.
Отже, апеляційним господарським судом враховано можливість відчуження відповідачем спірного об`єкта нерухомості на користь третіх осіб необмежену кількість разів, що в результаті може призвести до неправомірного затягування судового процесу та ускладнення захисту порушеного права в строки, передбачені процесуальним законом.
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що відсутність на даний час будь-яких доказів, які б підтверджували наміри відповідача здійснити відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, не спростовує наявності у останнього як у власника потенційної можливості його відчуження у будь-який час, якщо не вжити заходи забезпечення позову.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголошував на тому, що можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументами прокурора про те, що у випадку невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову, рішення суду не виконає свою правову роль та не призведе до захисту та відновлення порушеного права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що забезпечення позову в обраний прокурором спосіб пов`язано із забезпеченням можливості поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави в разі задоволення позову, а обрані заходи є адекватними змісту права, про яке заявлено захист і не виходять за його межі, а також базується на обґрунтованих та вмотивованих припущеннях.
Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частин 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що заявником належним чином обґрунтовано, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову порушить права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності підстав для забезпечення позову у даній справі, а тому визнає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви прокурора помилковим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно зі статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури обґрунтованою та такою, що спростовує висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі суду. Ухвала Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у даній справі підлягає скасуванню, а заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню.
Судові витрати за перегляд ухвали судом апеляційної інстанції у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, мають бути вирішені судом першої інстанції, за результатом розгляду справи по суті.
Керуючись статтями 136, 137, 144, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким заяву Заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову, а саме: 
Накласти арешт на об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000) по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м. та літ. «Б» площею 109,2 кв.м. 
Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлові будівлі загальною площею 265,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 521748080000) по вул. Набережно-Корчуватській, 37 у Голосіївському районі міста Києва, до складу яких належить 2 об`єкти: літ. «А» площею 156,5 кв.м. та літ. «Б» площею 109,2 кв.м.

Стягувачем за цією постановою є Київська міська прокуратура (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; код ЄДРПОУ 02910019).
Боржником за цією постановою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Галіон ЛТД Плюс» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 37; код ЄДРПОУ 39411022).

Постанова є виконавчим документом, набирає законної сили з 21.04.2026 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 21.04.2029.
Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/1145/26 повернути до місцевого господарського суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді О.М. Сковородіна

А.О. Мальченко