П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8017/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б. 
16 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частин НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив: 
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення позивачу за період січень 2025 року – квітень 2025 року відповідно до Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період січень 2025 – квітень 2025 року відповідно до Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і 26 серпня 2024 року, внаслідок вибуху ручної гранати, отримав поранення, в зв`язку з яким з 27 серпня 2024 року по 28 лютого 2025 року безперервно проходив лікування.
За фактом отримання 26.08.2024 поранення штаб-сержантом ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування обставин, причин та умов даної події та, відповідно до результатів службового розслідування (акт службового розслідування №11576кп від 26.11.2024 року, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1825-од від 26.11.2024) встановлено, що поранення колишнього командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 , що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , одержане 26 серпня 2024 року, за місцем тимчасового проживання військовослужбовця у місті Краматорськ Донецької області, під час перебування в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок вибуху гранати на кухні приватного будинку через порушення правил поводження з предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, і є таким що не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до висновків службового розслідування військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) форми Додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України(вих.2761 від 24.02.2025),згідно якої травмування (поранення) 26.08.2024 ОСОБА_1 є таким, що не пов`язано з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до наявної інформації щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що за весь період перебування на лікуванні та реабілітації протягом чотирьох місяців поспіль з дати вибуття з військової частини для лікування ( по грудень 2024 року) позивачу нараховано та виплачено в повному обсязі належне грошове забезпечення. В склад грошового забезпечення не включалася додаткова винагорода на період воєнного стану в розмірі 100 тисяч гривень, оскільки поранення військовослужбовцем було отримане не під час виконання обов`язків під час захисту Батьківщини.
Після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах, а саме, з 28 грудня 2024 року позивачу призупинено виплату грошового забезпечення в зв`язку з відсутністю висновку лікарняного закладу (військово лікарської комісії) щодо потреби у тривалому лікуванні стосовно зазначеного військовослужбовця.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 №260 (Порядок 260).
Вказаний порядок виданий відповідно та на виконання норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Відповідно до вимог п.9, п.15 Порядку 260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини.
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Грошове забезпечення не виплачується за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Пунктом 17 Порядку 260 визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Відповідно до окремого рішення (доручення) Міністра оборони України №3740/уд від 22.06.2024 року (додається) визначено, що грошове забезпечення після чотирьох місяців (але не більше ніж за дванадцять місяців поспіль) безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні виплачувати на підставі висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні. Цей висновок є підставою для виплати грошового забезпечення за період лікування понад чотири місяці ( не більше дванадцять місяців) .
Наведений порядок виплати грошового забезпечення понад чотири місяці лікування поспіль додатково роз`яснює Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України №220/13/19696 від 03.04.2025.
Однак, із матеріалів справи встановлено, що після чотирьох місяців безперервного перебуванні на лікуванні позивач не проходив медичний огляд ВЛК на предмет потреби у тривалому лікуванні і такий висновок ВЛК до військової частини НОМЕР_1 позівачем також не надавався.
Крім того, відповідно до п.6.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008№ 402 для вирішення питання потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється відповідної посадової особи. Тобто, направлення для медичного огляду здійснюється лікувальним закладом шляхом запису у медичній книжці хворого. Слід зазначити, що військовослужбовець, який тривалий час перебуває на лікуванні, вправі звернутися до медичного персоналу лікувального закладу з проханням скерувати його для проведення будь-якого медичного огляду.
Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей": Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.
Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Згідно п. 6.13 Положення 402 медичний огляд ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Постанова ВЛК про продовження тривалого лікування оформляється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає та направляється посадовій особі, яка видала направлення на медичний огляд.
Пунктом 20.3 Положення 402 визначено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: в) Потребує: тривалого лікування протягом _____ календарних днів (постанова приймається щодо військовослужбовців після проведення лікування (за необхідності хірургічного), стабілізації стану хворого та у разі прийняття рішення, що військовослужбовець потребує тривалого строку безперервного перебування в закладах охорони здоров`я (установах) на лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) в цілому чотирьох місяців підряд.
Так, у даному випадку, виплата грошового забезпечення була призупинена позивачу із січня 2025 року з причини відсутності висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні. При цьому, позивачем не вчинено жодних дій для забезпечення проходження ним відповідного медичного огляду та отримання висновку ВЛК для поновлення виплати грошового забезпечення, оскільки військова частина не має повноважень вказувати лікувальному закладу які медичні огляди слід проводити стосовно осіб, які перебувають на лікуванні.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28 лютого 2025 року позивач був виписаний з лікувального закладу. Особа, визнана непридатною до військової служби, може бути направлена після виписки з лікувального закладу до ТЦК та СП, де зобов`язана встати на тимчасовий облік до отримання документів про звільнення з військової служби або може прибути особисто до військової частини для отримання документів для звільнення. На період перебування у військовій частині, на підставі рекомендації ВЛК, військовослужбовець звільняється від виконання службових обов`язків. Рішення про звільнення від виконання службових обов`язків військовослужбовця приймається командиром (начальником). Після виписки 28.02.2025 року з лікувального закладу позивач не прибув 01.03.2025 року ні до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні до військової частини НОМЕР_1 . Місцезнаходження військовослужбовця (позивача) невідоме та з 01.03.2025 року він вважається таким , що відсутній на службі без поважних причин. Виплата грошового забезпечення зазначеній категорії військовослужбовців не передбачена Порядком 260.
Таким чином, підставою для продовження перебування на лікуванні та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні є рішення командира частини, яке приймається на підставі висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні. У разі ненадходження до військової частини із медичного закладу або ВЛК висновку про необхідність подальшого лікування виплата грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, не здійснюється. У разі надходження таких документів до військової частини, приймається рішення про поновлення виплати грошового забезпечення та здійснюється донарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди за весь час перебування військовослужбовця на лікуванні.
Враховуючи те, що до військової частини НОМЕР_1 не надходив висновок ВЛК про потребу у тривалому лікуванні позивача після завершення чотиримісячного безперервного строку перебування на лікуванні, відтак з 01 січня 2025 року йому припинено нарахування та виплату грошового забезпечення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.