КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/4022/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
відповідач: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправним та скасування наказу в частині, - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №2600 від 11.05.2025 року "Про результати розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби". 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . У військовій частині проведено службове розслідування, за наслідками якого видано наказ №2600 від 11.05.2025 року, яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 6355, 45 грн. за нестачу військового майна продовольчої служби. Позивач не погоджується із цим наказом та стверджує, що під час службового розслідування не доведено його протиправну поведінку та вину у заподіянні шкоди. Службове розслідування проведено однобічно та поверхово, з порушенням установленого порядку. З цих підстав представник позивача просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №2600 від 11.05.2025 року в оскаржуваній позивачем частині. 
Ухвалою судді від 20.06.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що службовим розслідуванням встановлено факт нестачі військового майна продовольчої служби, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , чим завдано збитки державі на загальну суму 101 687, 34 грн. Позивач, будучи командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , не вжив належних заходів щодо обліку майна, щодо доповіді вищестоящому командиру стосовно виявленої нестачі, не організував службове розслідування щодо встановлення причин нестачі, виявленої під час приймання посади. Він фактично замовчував (приховував) факт нестачі майна прийнятого ним батальйону до того моменту, поки така нестача була виявлена під час проведення заходів з інвентаризації. За результатами службового розслідування видано наказ №2600 від 11.05.2025 року, яким зокрема позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". Позивач притягнутий до відповідальності у частці, що є рівною частці інших осіб, які займали відповідні керівні посади, що відповідає принципу розподіленої відповідальності між посадовими особами, чиї дії або бездіяльність призвели до завдання шкоди державі. Доводячи правомірність спірного наказу, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій наполягала на задоволенні позову. Зазначила, що нестача військового майна фактично виникла влітку 2023 року, про що зазначено в акті службового розслідування. Позивача було призначено на посаду командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 лише у червні 2024 року, тоді ж він підписав акт приймання-передачі справ і посади, а також відомість наявності майна продовольчої служби 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , у якій наведено перелік майна, його облікову кількість, фактичну наявність та нестачу. Цей акт був затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 , отже позивач повідомив командира про факт виявлення нестачі військового майна, а його вини у несвоєчасній інвентаризації майна у військовій частині та заподіянні матеріальної шкоди військовій частині у вигляді нестачі військового майна немає.
Відповідач заперечення не подав.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини.
ОСОБА_1 з 2022 року проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом із числа резервістів в особливий період.
Згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №173 від 16.06.2024 року, командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №220 від 21.06.2024 року позивач призначений на посаду командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . 
У березні - травні 2025 року у військовій частині НОМЕР_2 було проведене службове розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби. 
За результатами службового розслідування складено акт від 10.05.2025 року, який затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 11.05.2025 року. 
На підставі цього акту командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ (з основної діяльності) №2600 від 11.05.2025 року "Про результати службового розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби", яким наказав: 
1. Службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.03.2025 року №2167 "Про призначення службового розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби", вважати завершеним. 
2. Притягнути до матеріальної відповідальності в рахунок відшкодування заподіяної державі шкоди на суму 101 687, 34 грн. відповідно до статей 3, 4, 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" наступних військовослужбовців:
- капітана ОСОБА_3 , командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ; 
- майора ОСОБА_4 , начальника відділення бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 ; 
- підполковника ОСОБА_5 , заступника командира військової частини військової частини НОМЕР_2 ; 
- капітана ОСОБА_6 , начальника продовольчої служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 . 
3. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 : 
3.1. Стягнути суму завданої державі шкоди в загальному розмірі 6355, 45 грн. з капітана ОСОБА_3 , командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , шляхом щомісячного утримання 20 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовця. 
3.2. Стягнути суму завданої державі шкоди в загальному розмірі 6355, 45 грн. з майора ОСОБА_4 , начальника відділення бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 , шляхом щомісячного утримання 20 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовця.
3.3. Стягнути суму завданої державі шкоди в загальному розмірі 6355, 45 грн. з підполковника ОСОБА_5 , заступника командира військової частини військової частини НОМЕР_2 , шляхом щомісячного утримання 20 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовця.
3.4. Стягнути суму завданої державі шкоди в загальному розмірі 6355, 45 грн. з капітана ОСОБА_6 , начальника продовольчої служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 , шляхом щомісячного утримання 20 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовця. 
3.5. Списати з регістрів бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_2 суму вартості втраченого майна в загальному розмірі 101 687, 34 грн.
3.6. Занести до Книги обліку нестач військової частини НОМЕР_2 збитки у формі нестачі військового майна, нанесені державі на загальну суму 101 687, 34 грн. 
4. Начальнику продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 :
4.1. Занести відповідні записи до Книги обліку втрат військового майна продовольчої служби на загальну 101 687, 34 грн.
4.2. Здійснити заходи щодо запобіганню втратам військового майна номенклатури техніки та майна продовольчої служби.
5. Начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 направити копії матеріалів до відповідних військових частин для подальшого притягнення до матеріальної відповідальності наступних військовослужбовців: 
5.1. підполковника ОСОБА_7 , заступника командира 158 командно-розвідувального пункту, на суму завданої державі шкоди в загальному розмірі 6355, 45 грн. 
5.2. майора ОСОБА_8 , офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_6 , на суму завданої державі шкоди в загальному розмірі 6355, 45 грн. 
5.3. підполковника ОСОБА_9 , заступника командира механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_7 , на суму завданої державі шкоди в пальному розмірі 6355, 45 грн. 
6. Помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальнику юридичної служби вжити передбачених законодавством заходів до стягнення суми завданої державі шкоди з молодшого лейтенанта ОСОБА_10 в загальному розмірі 6355, 45 грн. 
7. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 . 
Позивач, не погодившись з пунктами 2, 3.1. цього наказу, 12.06.2025 року звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків. 
Згідно з частинами 1, 3 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. 
Відповідно до пункту 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Пунктом 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля). 
Згідно з абзацом 17 пункту 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) зобов`язаний зокрема: керувати господарством батальйону (корабля). 
Відповідно до пункту 3.3.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 року, командир батальйону відповідає за стан господарства у підрозділах батальйону та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 цього Положення. Крім того, він повинен: знати стан забезпеченості підрозділів і особового складу належними видами постачання та слідкувати за схоронністю та законністю витрачання матеріальних засобів; піклуватись про харчування, матеріально-побутове забезпечення та охорону здоров`я особового складу батальйону, контролювати приготування та якість гарячої їжі у стаціонарних умовах, на польових заняттях і навчаннях; здійснювати контроль за веденням господарства у підрозділах батальйону; здійснювати контроль за підтриманням зразкового зовнішнього вигляду та виправки військовослужбовців у підрозділах. 
Пунктом 3.1.3 цього Положення передбачено, що командир військової частини при виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків, а у випадках скоєння злочинів - порушувати кримінальну справу та проводити дізнання.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, передане військовим частинам, органам військового управління, підрозділам, закладам, установам та організаціям Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права), майнові права інтелектуальної власності тощо.
Відповідно до статей 4, 5 цього Закону військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.
Для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року №748 затверджено Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах (надалі – Положення №748).
Згідно з пунктом 2 Положення №748: 
- інвентаризація військового майна - перевірка інвентаризаційною комісією фактичної наявності, кількості, якісного стану (категорійності) і комплектності військового майна у підрозділах, на складах, в їдальнях, в парках, майстернях та на інших об`єктах військового (корабельного) господарства, а також звіряння отриманих результатів з даними книг або карток обліку матеріальних цінностей, звітів, службових листів тощо (далі - облікові документи); 
- нестача військового майна - перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, установленими під час інвентаризації.
Відповідно до пунктів 30 - 33 Положення №748 у разі виявлення за результатами інвентаризації надлишку або нестачі військового майна командир (начальник) військової частини призначає розслідування з метою встановлення причин їх виникнення, розміру заподіяної шкоди та винних осіб. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб установлено в ході інвентаризації.
Відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи.
Рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нестачі військового майна, і про ступінь відповідальності винних осіб приймається на підставі матеріалів інвентаризації, під час проведення якої встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, або результатів розслідування. Заподіяна шкода відшкодовується винними особами у порядку, передбаченому законодавством. У разі коли винних осіб не встановлено або за рішенням суду відмовлено у стягненні з них відшкодування, військове майно списується в установленому порядку.
Якщо під час розслідування встановлено, що нестача військового майна виникла внаслідок зловживання службовим становищем (розтрата, крадіжка, безпідставне витрачання тощо), за наявності ознак кримінального правопорушення командир військової частини передає відповідні матеріали прокурору або органу досудового розслідування.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі - Закон №160-IX), який містить такі норми:
Розділ I. Загальні положення.
Стаття 1. Визначення термінів 
1. У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: 
1) військова частина, установа, організація, заклад - орган військового управління, військова частина, військовий навчальний заклад, військовий навчальний підрозділ вищого навчального закладу, установа, організація Міністерства оборони України, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, функціональний підрозділ Центрального управління, регіональний орган, інший орган, установа, заклад Служби безпеки України, правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України чи орган, підрозділ, формування, установа, навчальний заклад Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань та військові прокуратури, в яких проходять службу військовослужбовці, поліцейські та особи рядового і начальницького складу (проходять збори військовозобов`язані та резервісти); 
3) командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; 
4) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; 
5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано. 
2. Термін "військове майно", що застосовується в цьому Законі, вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Стаття 2. Сфера дії Закону
1. Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи). 
Стаття 3. Підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності 
1. Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. 
2. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 
1) наявність шкоди; 
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 
4) вина особи в завданні шкоди. 
3. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. 
Стаття 4. Строки притягнення до матеріальної відповідальності
1. Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Розділ II. Види матеріальної відповідальності
Стаття 5. Обмежена матеріальна відповідальність
1. Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
2. Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
3. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Стаття 6. Повна та підвищена матеріальна відповідальність
1. Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
3. Особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
Розділ ІІІ. Встановлення розміру завданої шкоди і порядок її відшкодування.
Стаття 7. Встановлення розміру завданої шкоди
1. Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
2. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
3. Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.
Стаття 8. Проведення службового розслідування 
1. Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. 
2. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. 
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). 
3. Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць. 
4. Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. 
5. Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державним бюро розслідувань, Службою безпеки України. 
6. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. 
7. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. 
Наказ доводиться до винної особи під підпис. 
8. У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Стаття 9. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність
1. Завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:
1) дії непереборної сили;
2) необхідної оборони;
3) крайньої необхідності;
4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;
5) виправданого службового ризику;
6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;
7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
2. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.
3. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Стаття 10. Відшкодування шкоди 
1. Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. 
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника). 
2. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. 
Стаття 13. Порядок стягнення сум завданої шкоди 
1. Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення. 
4. Сума стягнень завданої шкоди може бути зменшена судом залежно від обставин, за яких завдано шкоди, ступеня вини та матеріального стану винної особи (крім випадків завдання шкоди умисними злочинними чи вчиненими з особистих корисливих мотивів діяннями). 
5. Суми, стягнені відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої військовій частині, установі, організації, закладу, з урахуванням фактичних витрат на відновлення або придбання військового та іншого майна, а суми, що залишилися після здійснення такого відшкодування, перераховуються до Державного бюджету України. 
6. Розмір шкоди, що перевищує суму можливих відрахувань із винної особи, може бути списаний у встановленому законодавством порядку.
Стаття 14. Оскарження рішення про притягнення до матеріальної відповідальності
1. Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.
2. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню.
3. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (надалі - Порядок №608), який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі. 
Згідно з пунктами 2, 7 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". 
Відповідно до пунктів 3, 8, 13, 14 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). 
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. 
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. 
До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування. 
Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку №608 у разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб. 
Пунктом 3 розділу ІV Порядку №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 
- знати підстави проведення службового розслідування; 
- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; 
- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; 
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; 
- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; 
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; 
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; 
- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); 
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України. 
У розділі VIII Порядку №608 наведені такі особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди: 
1. У разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. 
2. Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: 
- наявність шкоди; 
- протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 
- ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); 
- умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. 
3. До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. 
Суд зазначає, що згідно з положеннями Закону №160-IX матеріальна відповідальність є різновидом юридичної відповідальності, яка настає у випадку заподіяння військовослужбовцями та деякими іншими особами прямої дійсної шкоди під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. Такий вид шкоди Закон визначає як збитки, завдані військовій частині, внаслідок знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання чи незаконного використання військового або іншого майна, погіршення чи зниження його цінності, а також витрати на відновлення або придбання нового майна замість втраченого чи зіпсованого. 
Для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб призначається службове розслідування. Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення; в окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром, який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць; загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців; у разі перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відпустці, на лікуванні або його відсутності з інших документально підтверджених поважних причин, строк проведення службового розслідування переноситься за відповідним наказом командира. Якщо вину військовослужбовця доведено та за відсутності обставин, що виключають матеріальну відповідальність, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності та визначає її вид: обмежена, повна, підвищена. Наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, видається не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення службового розслідування. Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом 3 років з дня виявлення завданої шкоди.
Предметом спору у цій справі є наказ командира військової частини НОМЕР_2 №2600 від 11.05.2025 року, яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди в розмірі 6355, 45 грн. за нестачу військового майна.
Виданню цього наказу передувало проведення у військовій частині НОМЕР_2 інвентаризації військового майна та службового розслідування. 
Так, у серпні - вересні 2024 року комісія по перевірці технічних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 провела інвентаризацію військового майна в підрозділах військової частини та встановила нестачу технічних засобів та їх комплектності, про що складено акт інвентаризації від 25.09.2024 року, а голова комісії подав рапорт командиру військової частини.
На підставі цього рапорту командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ №8129 від 24.11.2024 року "Про призначення службового розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби", яким наказав провести службове розслідування за фактом нестачі, у термін до 24.12.2024 року скласти акт про результати службового розслідування та подати його для затвердження у встановленому порядку. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №9115 від 24.12.2024 року строк проведення службового розслідування продовжено до 24.01.2025 року. 
У березні 2025 року заступник командира ремонтно-відновлювального батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 подав рапорт від 21.03.2025 року про перепризначення службового розслідування, призначеного наказом №8129 від 24.11.2024 року, у зв`язку із його незавершенням у визначений наказом термін.
На підставі цього рапорту командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ №2167 від 21.03.2025 року "Про призначення службового розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби", яким наказав скасувати наказ №8129 від 24.11.2024 року, призначити та провести службове розслідування за фактом нестачі технічних засобів продовольчої служби, у термін до 21.04.2025 року скласти акт про результати службового розслідування та подати його для затвердження у встановленому порядку. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №2937 від 21.04.2025 року строк проведення службового розслідування продовжено до 24.05.2025 року. 
Начальник штабу-заступник командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 провів службове розслідування та склав акт, який 10.05.2025 року був поданий командиру військової частини НОМЕР_2 , а 11.05.2025 року ним затверджений. 
Згідно з цим актом встановлено, що з рапорту голови комісії по перевірці технічних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 від 25.09.2024 року стало відомо про те, що комісією у ході інвентаризації виявлено недостачу технічних засобів продовольчої служби у підрозділах військової частини НОМЕР_2 . Зокрема виявлена відсутність майна продовольчої служби, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , на суму 89 411, 48 грн., а саме: 
- термос ТН-36 - 5 шт. на загальну суму 15 514, 99 грн., 
- термос ТВН-12 - 6 шт. на загальну суму 11 081, 31 грн., 
- термос ТВН-12 - 18 шт. на загальну суму 13 462, 84 грн., 
- причіп-цистерна для води ЦВ-4 - 1 шт. на загальну суму 242, 70 грн.,
- морозильна скриня Grunhelm GCEW-200 - 1 шт. на загальну суму 3 718, 81 грн.,
- холодильник побутовий двокамерний 200– 299 л Arctic ARX-143 - 1 шт. на загальну суму 4 443, 06 грн., 
- скриня (ларь) 250– 300 л Arctic ARL-260 - 1 шт. на загальну суму 4 437, 92 грн., 
- миска алюмінієва - 16 шт. на загальну суму 135, 60 грн.,
- тарілки мілкі алюмінієві - 22 шт. на загальну суму 88, 33 грн.,
- кухлі емальовані - 38 шт. на загальну суму 131, 75 грн.,
- ложки розливні алюмінієві - 3 шт. на загальну суму 10, 27 грн., 
- черпак алюмінієвий 1,2 л - 1 шт. на загальну суму 22, 23 грн.,
- ложки столові алюмінієві - 27 шт. на загальну суму 64, 72 грн.,
- таця пластмасова - 36 шт. на загальну суму 893, 75 грн., 
- термос Majoris Thermo Mug 450 ml "aqua mint" EAN 4260149871558 - 59 шт. на загальну суму 14 947, 22 грн., 
- пропановий балон з вентилем - 27 шт. на загальну суму 19 828, 80грн.,
- кип`ятильник переносний ПНК-2 - 1 шт. на загальну суму 387, 16 грн. 
Також встановлена відсутність комплектуючих до кухні причіпної КП-125 8221071 на суму 4 304, 28 грн. та комплектуючих до кухонь переносних КО-75 на суму 7 971, 58 грн. 
Загальна вартість безпідставно відсутнього майна, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , складає 101 687, 34 грн. 
Службовим розслідуванням установлено, що на посаді командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 перебував старший сержант ОСОБА_11 . Він прийняв на відповідальне зберігання майно продовольчої служби, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . ОСОБА_11 у липні 2023 року був відсторонений від виконання своїх обов`язків, 17.09.2023 року він самовільно залишив військову частину, а 14.07.2024 року - помер. Акт передачі справ та посади від ОСОБА_11 не складався, а майно приймалося за фактичною наявністю. 
У ході службового розслідування встановленого коло посадових осіб, які з дня прийняття ОСОБА_11 09.11.2022 року майна і до дня затвердження акту інвентаризації 25.09.2024 року здійснювали керування підрозділами 1 механізованого батальйону військової частини та продовольчою службою військової частини НОМЕР_2 , та чия бездіяльність стала причиною скоєння правопорушення: 
- посаду командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 у різні періоди займали підполковник ОСОБА_12 (червень - листопад 2023 року), майор ОСОБА_13 (листопад 2023 року - квітень 2024 року), капітан ОСОБА_1 (з червня 2024 року), які за час свого перебування на зазначеній посаді всупереч абзацу 17 статті 102 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", відповідно до якого командир батальйону зобов`язаний керувати господарством батальйону, пункту 3.3.1 наказу Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 року "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", яким передбачена відповідальність командира батальйону за стан господарства у підрозділах батальйону та виконання своїх обов`язків згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, своєю бездіяльністю не вжили належних заходів щодо своєчасного ініціювання проведення службового розслідування по факту нестачі майна продовольчої служби, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , порушили установлений порядок обліку, зберігання, використання військового майна, проявивши таким чином безвідповідальне ставлення до стану господарства у підрозділах батальйону, внаслідок чого було завдано шкоду державі; 
- посаду начальника штабу-заступника командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 у різні періоди займали капітан ОСОБА_14 , підполковник ОСОБА_15 , підполковник ОСОБА_16 , які за час свого перебування на зазначеній посаді всупереч абзацу 1 статті 103, абзацу 11 статті 104 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" щодо їх відповідальності на організацію і підтримання управління підрозділами батальйону, стану обліку матеріальних засобів батальйону, обов`язку здійснення перевірок матеріальних засобів в підрозділах батальйону, своєю бездіяльністю безвідповідально поставились до своїх обов`язків, внаслідок чого було завдано шкоду державі; 
- посаду начальника продовольчої служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 у різні періоди займали молодший лейтенант ОСОБА_17 , капітан ОСОБА_18 , які за час свого перебування на зазначеній посаді всупереч абзацу 5 статті 97 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" та абзаців 6, 10 пункту 3.1.9 та абзацу 1 пункту 3.2.4. наказу Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 року "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України" щодо обов`язку перевіряти не менше ніж один раз на місяць наявність і якісний стан майна служби в підрозділах бригади, щодо організації проведення перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризації матеріальних засобів у службі, контролю ведення обліку, правильного зберігання і своєчасного оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, своєю бездіяльністю безвідповідально поставились до своїх обов`язків, внаслідок чого було завдано шкоду державі.
Неправомірними діями старшого сержанта ОСОБА_11 є недбале ставлення до обов`язків військової служби та невиконання обов`язку щодо збереження військового майна, що передбачено абзацом 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. 
Неправомірними діями підполковника ОСОБА_12 , майора ОСОБА_13 та капітана ОСОБА_1 є недбале ставлення до обов`язків військової служби щодо керування господарством батальйону, передбачених абзацом 17 статті 102 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України". 
Неправомірними діями капітана ОСОБА_14 , підполковника ОСОБА_15 , підполковника ОСОБА_16 є недбале ставлення до обов`язків військової служби щодо перевірок в підрозділах стану та обліку матеріальних засобів, передбачених абзацом 11 статті 104 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України". 
Неправомірними діями молодшого лейтенанта ОСОБА_17 та капітана ОСОБА_18 є недбале ставлення до обов`язків військової служби щодо організації перевірок наявності і якісного стану майна служби в підрозділах бригади. 
Такі неправомірні дії призвели до створення нестачі військового майна продовольчої служби, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , та нанесення шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_2 на суму 101 687, 34 грн. 
Вина старшого сержанта ОСОБА_11 , підполковника ОСОБА_12 , майора ОСОБА_13 , капітана ОСОБА_1 , капітана ОСОБА_14 , підполковника ОСОБА_15 , підполковника ОСОБА_16 молодшого лейтенанта ОСОБА_17 та капітана ОСОБА_18 виражається у формі необережності, оскільки військовослужбовці не передбачали негативних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинні були і могли їх передбачити.
Своїми діями зокрема капітан ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 17 статті 102 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та пункту 3.3.1 наказу Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 року "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України".
Безпосередніми причинами та умовами, що сприяли вчинення правопорушення, є особиста недисциплінованість старшого сержанта ОСОБА_11 , підполковника ОСОБА_12 , майора ОСОБА_13 , капітана ОСОБА_1 , капітана ОСОБА_14 , підполковника ОСОБА_15 , підполковника ОСОБА_16 , молодшого лейтенанта ОСОБА_17 та капітана ОСОБА_18 .
В акті службового розслідування запропоновано матеріальну відповідальність за нестачу майна продовольчої служби, яке обліковується у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , на суму 101 687, 34 грн. розподілити між старшим сержантом ОСОБА_11 у розмірі 50% завданої матеріальної шкоди, а решту 50% завданої матеріальної шкоди розподілити між підполковником ОСОБА_12 , майором ОСОБА_13 , капітаном ОСОБА_1 , капітаном ОСОБА_14 , підполковником ОСОБА_16 , молодшим лейтенантом ОСОБА_17 та капітаном ОСОБА_18 , які за весь час свого перебування на керівних посадах НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 та продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 безвідповідально поставились до своїх обов`язків, внаслідок чого було завдано шкоду державі. Через неможливість притягнення до матеріальної відповідальності старшого сержанта ОСОБА_11 у зв`язку з його смертю, завдану матеріальну шкоду у розмірі 50843, 74 грн. покласти на рахунок держави і списати у повному обсязі. Суму завданої матеріальної шкоди, що складає 50843, 60 грн., стягнути у рівних частках з підполковника ОСОБА_12 , майора ОСОБА_13 , капітана ОСОБА_1 , капітана ОСОБА_14 , підполковника ОСОБА_16 , молодшого лейтенанта ОСОБА_17 та капітана ОСОБА_18 у розмірі 6355, 45 грн. з кожного. 
Командир військової частини НОМЕР_2 погодився з висновками та пропозиціями акту службового розслідування та видав наказ №2600 від 11.05.2025 року, пунктами 2, 3.1. якого притягнув зокрема позивача ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та стягнув з нього суму завданої шкоди в розмірі 6355, 45 грн. шляхом щомісячного утримання 20 % його місячного грошового забезпечення. 
Суд установив, що позивач у червні 2024 року призначений на посаду командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 та тоді ж за актом прийому-передачі, зареєстрованим у військовій частині НОМЕР_2 20.06.2024 року за вх.№33169 та затвердженим командиром військової частини НОМЕР_2 , прийняв справи і посаду, приступивши до виконання посадових обов`язків з 21.06.2024 року. 
У додатку №6 до цього акту - "Відомість наявності майна продовольчої служби 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 " - зафіксовано нестачу (відсутність) окремого майна у взводі матеріального забезпечення (з приміткою "невідомо де"). 
Це свідчить про те, що на момент призначення позивача на посаду командира НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 вже існувала нестача майна продовольчої служби, яке обліковувалося за взводом матеріального забезпечення цього батальйону, і командиру військової частини НОМЕР_2 було достеменно відомо про таку нестачу. 
Згідно з частиною 2 статті 5 Закону №160-IX командир військової частини, який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб (обмежена матеріальна відповідальність). 
Тобто, у зв`язку з виявленою нестачею (втратою) військового майна командир несе матеріальну відповідальність лише за наявності сукупності таких умов: настання шкоди; порушення командиром встановленого порядку обліку, зберігання чи використання військового майна або невжиття необхідних заходів для запобігання створення недостачі; причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою; вина командира в завданні шкоди (умисність чи необережність). При цьому сама по собі наявність шкоди не є достатньою підставою для притягнення командира до матеріальної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування, нестача майна продовольчої служби у взводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 виникла у 2023 році, коли матеріально відповідальною особою був старший сержант ОСОБА_11 , який у вересні 2023 року самовільно залишив військову частину, не здавши справи та посаду. 
У позивача обов`язки щодо керування господарством 1 механізованого батальйону та його підрозділів, у тому числі взводом матеріального забезпечення, виникли лише після призначення його на посаду командира цього батальйону у червні 2024 року. Відтак він об`єктивно не міг впливати на облік, збереження чи використання військового майна у період виникнення нестачі чи запобігти його втраті. 
Отже, позивач не є суб`єктом заподіяння шкоди, оскільки вона виникла до моменту набуття ним відповідних повноважень.
Посилання відповідача на те, що позивач за час перебування на посаді командира батальйону не вжив належних заходів щодо своєчасного ініціювання проведення службового розслідування по факту нестачі майна продовольчої служби, є безпідставними, оскільки така бездіяльність: не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням шкоди; не могла вплинути на її розмір, який сформувався до призначення позивача на посаду командира батальйону; не доведено, що вона унеможливила притягнення винних осіб до відповідальності.
Доводи відповідача про те, що позивач безвідповідально ставився до стану господарства у підрозділах батальйону та приховував факт нестачі майна прийнятого ним батальйону, є неспроможними, оскільки факт такої нестачі був офіційно зафіксований в акті прийому - передачі справ та посади від 20.06.2024 року та доданій до нього відомості, які доведені до відома командування. 
Відповідно до Закону №160-IX матеріальна відповідальність має особистий характер і може наставати лише за умови встановлення у діях конкретної особи повного складу правопорушення, зокрема протиправної поведінки, вини та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Зазначене виключає можливість покладення матеріальної відповідальності виключно з огляду на займану посаду, а сам по собі факт перебування на посаді не є достатньою підставою для висновку про наявність у діях особи складу правопорушення.
У даному випадку відповідач не довів жодного з обов`язкових елементів складу правопорушення, а саме - не встановив конкретної протиправної поведінки позивача та причинно-наслідкового зв`язку між його діями чи бездіяльністю і шкодою.
Висновки відповідача щодо неправомірних дій/бездіяльності позивача як командира батальйону зводяться до загальних формулювань про нібито недбале його ставлення до обов`язків військової служби щодо керування господарством батальйону, передбачених абзацом 17 статті 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктом 3.3.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України. 
Такі узагальнені формулювання не відповідають принципу індивідуалізації матеріальної відповідальності та не можуть бути покладені в основу рішення про її застосування.
Відповідач дійшов до висновку, що шкоду завдано кількома (дев`ятьма) особами, у тому числі позивачем, та вирішив покласти на них матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з їх вини шкоди – вартості відсутнього майна. Зокрема з позивача поряд із іншими особами, які займали керівні посади, стягнуто 1/8 від половини вартості відсутнього майна, що склало 6355, 45 грн. з кожного. 
Суд зауважує, що такий розподіл суми матеріальної шкоди не ґрунтується на вимогах закону, оскільки матеріальна відповідальність має індивідуальний характер та передбачає встановлення ступеня вини кожної особи і конкретного розміру шкоди, завданої її діями/бездіяльністю. Посилання відповідача на так званий "принцип розподіленої відповідальності" не може бути прийняте судом до уваги, оскільки такий принцип не передбачений законом. 
Фактично відповідач застосував колективну відповідальність, яка прямо суперечить вимогам закону.
Також суд погоджується з доводами позивача про порушення порядку проведення службового розслідування, за результатами якого виданий спірний наказ. Службове розслідування за фактом нестачі майна було призначене наказом від 24.11.2024 року з подальшим продовженням строку його проведення до 24.01.2025 року, однак у визначений строк завершене не було. Надалі наказом від 21.03.2025 року це службове розслідування скасовано та призначено нове розслідування з того самого факту. 
Наведене свідчить про недотримання відповідачем строків проведення службового розслідування, установлених частиною 3 статті 8 Закону №160-IX та пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №608, норми яких не передбачають можливості скасування незавершеного службового розслідування з підстав його несвоєчасного проведення, зокрема з вини посадової особи, на яку покладено його проведення, та повторного призначення нового розслідування з метою фактичного поновлення таких строків. 
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що позивач був обізнаний про проведення службового розслідування щодо нього та йому забезпечено права, передбачені пунктом 3 розділу ІV Порядку №608. Матеріали службового розслідування не містять ані пояснень ОСОБА_1 , ані акту відмови від надання таких пояснень. 
Суд дійшов до висновку, що службове розслідування проведене відповідачем з порушенням закону, а до матеріальної відповідальності позивач притягнутий безпідставно. Тому спірний наказ командира військової частини НОМЕР_2 №2600 від 11.05.2025 року в цій частині є протиправним, а його пункти 2 та 3.1, які стосуються позивача, слід скасувати. 
За правилами частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Внаслідок реалізації спірного наказу із грошового забезпечення ОСОБА_1 у період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 були стягнуті/утримані кошти, а саме 2000,30 грн. – у травні 2025 року, 4355,15 грн. – у червні 2025 року, усього – 6355,45 грн., про що свідчить надана відповідачем довідка.
З огляду на скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, ці кошти мають бути йому повернуті відповідачем, як це передбачено частиною 3 статті 14 Закону №160-ІХ.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд установив, що позивач у цій справі сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211, 20 грн. 
Між тим, відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Цей спір пов`язаний з проходженням військової служби та виконанням військового обов`язку, а тому позивач як військовослужбовець звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду зокрема в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Відтак зайво сплачена сума судового збору може бути повернута позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням. 
Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №2600 від 11.05.2025 року "Про результати службового розслідування за фактом нестачі технічних продовольчої служби" в частині, що стосується ОСОБА_1 . 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 6355, 45 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного 
адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ