П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38308/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі № 420/38308/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, та половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова роки п`ять місяців;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у визначенні стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 27 років 9 місяців 9 днів, з яких 22 роки 4 місяці 9 днів роботи на посаді судді Саратського районного суду Одеської області, три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права та половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова два роки п`ять місяців;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити позивачці стаж роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 64% суддівської винагороди працюючого судді; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 27 років 9 місяців 9 днів, починаючи з 21.03.2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання;
- стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивачки пропорційно судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Рішенням Вищої ради правосуддя №587/0/15-25 від 20.03.2025 року вона була звільнена з посади судді Саратського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
01 квітня 2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Органом Пенсійного фонду мені призначено довічне грошове утримання у відставці. Під час ознайомлення з матеріалами пенсійної справи у серпні 2025 року мною встановлено, що рішенням 155850000132 від 08.04.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області мені не було зараховано до стажу роботи на посаді судді три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) та половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова 2 роки 5 місяців. Тобто із загального стажу роботи на посаді судді, який становить 27 років 9 місяців 9 днів, органом Пенсійного фонду протиправно було враховано лише 22 роки 4 місяці 10 днів, що спричинило суттєве зменшення розміру призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання з 64% до 54% суддівської винагороди. Мотиви та підстави такого рішення, посадова особа, яка його прийняла, у рішенні не зазначено, копію рішення та повідомлення про його прийняття позивачці не направлено.
Крім того, органом ПФУ довічне грошове утримання протиправно було призначено позивачці з 01.04.2025 року, тобто з дня мого звернення із заявою про призначення довічного грошового утримання.
Проте згідно з пунктом 3 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, який затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 09 лютого 2023 року № 7-2), щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення/припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.
У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.
Ураховуючи, що позивачка була звільнена з посади судді у відставку 20.03.2025 та звернулась із заявою про призначення довічного грошового утримання 01.04.2025, тобто не пізніше трьох місяців з дня звільнення з посади, орган ПФУ повинен був призначити їй щомісячне довічне грошове утримання з дня, наступного за днем звільнення її у відставку, тобто з 21.03.2025.
12 серпня 2025 року вона звернулась до Управління ПФУ в Одеській області, де перебуває на обліку, із заявою, в якій просила визначити їй стаж роботи на посаді судді у відповідності до вимог діючого законодавства, а саме 27 років 9 місяців 9 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 64% суддівської винагороди працюючого судді, а також здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів, починаючи з 21 березня 2025 року.
Листом від 10.09.2025 за № 25770-24333/Б-02/8-1500/25 Головне управління ПФУ в Одеській області мені повідомило, що при опрацюванні заяви від 01.04.2025 та долучених документів невірно визначено дату призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До Головних управлінь Пенсійного фонду України у Чернівецькій та Кіровоградській областей, якими опрацьовувалась її заява направлено лист від 08.09.2025 року № 1500-0306-9/149766 щодо приведення пенсійної справи у відповідність до законодавства. Цим же листом Головне управління ПФУ в Одеській області відмовило позивачці у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди працюючого судді, з розрахунку стажу роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів з посиланням на те, що стаж роботи на посаді судді при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці обчислено правильно. 
31 жовтня 2025 року позивачка звернулась до Відділу обслуговування громадян №1 Головного управління ПФУ в Одеській області, де отримала перерахунок пенсії від 15.09.2025, який проведено згідно з рішенням 155850000132 від 3.10.2025, з якого встановила, що перерахунок довічного грошового утримання було проведено Головним управлінням ПФУ в Одеській області у зв`язку з уточненням даних пенсійній справі, а саме з 21.03.2025. При цьому стаж роботи на посаді судді визначений 22 роки 4 місяці 10 днів, загальний процент розрахунку довічного грошового утримання визначений у розмірі 54%.
Вважаючи зазначені дії відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом. 
Відповідачі не погоджується із заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 , вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню зазначаючи при цьому те, що ОСОБА_1 , 01.04.2025 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За принципом “екстериторіальності” визначено структурний підрозділ органу, що розглядає заяву Позивача – Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення № 155850000132 від 08.04.2025 про переведення на отримання довічного грошового утримання судді у відставці. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Згідно Електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 становить 47 років 04 місяці 19 днів, стаж на посаді судді — 22 роки 04 місяць 10 днів, що становить 54% для розрахунку довічного утримання від середнього заробітку. Розмір пенсії становить 51078,60 грн. Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж до 01.01.2004 є трудова книжка. Головним управлінням зараховано позивачу до суддівського стажу період роботи починаючи з 11.11.2002 на посаді судді Саратського районного суду Одеської області відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 . З набранням чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування” від 16.10.2019 №193-IX та з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 №2- р/2020 визначено, зокрема, єдиний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, який врегульований у ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII. Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відповідно до ст. 137 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-V до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Враховуючи вищевикладене, чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи на інших посадах тощо, а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402 на момент відповідного розрахунку. При цьому, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, передбачений у ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII, зводиться до виплати довічного грошового утримання у відповідному розмірі, що не є тотожним порядку призначення таких виплат у конкретному розмірі. 

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 17.12.2025 у справі № 420/38308/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, та половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова роки п`ять місяців.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 27 років 9 місяців 9 днів, з яких 22 роки 4 місяці 9 днів роботи на посаді судді Саратського районного суду Одеської області, три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права та половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова два роки п`ять місяців.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів та визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 64% суддівської винагороди працюючого судді.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 64% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 27 років 9 місяців 9 днів, починаючи з 21.03.2025, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок). 
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стаж роботи позивачки на посаді судді на час відставки становив більше 10 років, то до стажу роботи, який дає право на одержання довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою навчання 2 роки 5 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді – 3 роки.
Отже, із врахуванням наведеного суд першої інстанції виснував, що Головне управління ПФУ в Чернівецькій області при проведенні розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, порушило вимоги ст. 19 Конституції України та ст.ст. 137, 142 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, п.34 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону “Про судоустрій і статус суддів” та протиправно не зарахувало позивачці до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою навчання – 2 роки 5 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді – 3 роки. В свою чергу, Головне управління ПФУ в Одеській області протиправно відмовило позивачці щодо визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до вимог чинного законодавства та не провело перерахунок розміру призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, чим порушило вимоги ст. 19 Конституції України та ст.ст. 137, 142 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” п.34 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону.
Таким чином, на переконання суду, зазначені протиправні дії Головного управління ПФУ в Чернівецькій області та Головного управління ПФУ в Одеській області призвели до порушення прав позивачки на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбаченому Законом розмірі, а саме: 64% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів (20 років-50% + 7 років по 2% за кожен рік - 14% = 64%).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не звернув увагу, що з набранням чинності Законом №1402, який визначив, що грошове утримання суддям виплачується з розрахунку 50% від суддівської винагороди, у Головного управління відсутні правові підстави для його обчислення Позивачу на будь-яких інших умовах;
- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки не розглядало надані документи та заяву Позивача про переведення на отримання довічного грошового утримання судді у відставці.
Позивачка процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 11 листопада 2002 року № 1001/2002 ОСОБА_1 була призначена строком на п`ять років на посаду судді Саратського районного суду Одеської області, Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року № 300-VI обрана на посаду судді цього суду безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя №587/0/15-25 від 20.03.2025 позивачку було звільнено з посади судді Саратського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
01 квітня 2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
За принципом “екстериторіальності” визначено структурний підрозділ органу, що розглядає заяву позивачки – Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області . 
За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення № 155850000132 від 08.04.2025 про переведення позивачки на отримання довічного грошового утримання судді у відставці.
Під час ознайомлення з матеріалами пенсійної справи у серпні 2025 року позивачкою встановлено, що рішенням 155850000132 від 08.04.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області їй не було зараховано до стажу роботи на посаді судді три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) та половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова – 2 роки 5 місяців.
Тобто із загального стажу роботи на посаді судді, який становить 27 років 9 місяців 9 днів, органом Пенсійного фонду протиправно було враховано лише 22 роки 4 місяці 10 днів, що спричинило суттєве зменшення розміру призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання з 64% до 54% суддівської винагороди. Мотиви та підстави такого рішення, посадова особа, яка його прийняла, у рішенні не зазначено, копію рішення та повідомлення про його прийняття позивачці не направлено. 
Крім того, органом ПФУ довічне грошове утримання було призначено позивачці з 01.04.2025 року, тобто з дня її звернення із заявою про призначення довічного грошового утримання.
Проте згідно з пунктом 3 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, який затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 09 лютого 2023 року № 7-2), щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення/припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.
У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне - довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.
Ураховуючи, що позивачка була звільнена з посади судді у відставку 20.03.2025 року та звернулась із заявою про призначення довічного грошового утримання 01.04.2025 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня звільнення з посади, орган ПФУ повинен був призначити їй щомісячне довічне грошове утримання з дня, наступного за днем звільнення мене у відставку, тобто з 21.03.2025 року.
12 серпня 2025 року позивачка звернулась до Управління ПФУ в Одеській області, де вона перебуває на обліку, із заявою, в якій просила визначити їй стаж роботи на посаді судді у відповідності до вимог діючого законодавства, а саме 27 років 9 місяців 9 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 64% суддівської винагороди працюючого судді, а також здійснити нарахування та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів, починаючи з 21 березня 2025 року.
Листом від 10.09.2025 року за № 25770-24333/6-02/8-1500/25 Головне управління ПФУ в Одеській області повідомило позивачку, що при опрацюванні заяви від 01.04.2025 року та долучених документів невірно визначено дату призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До Головних управлінь Пенсійного фонду України в Чернівецькій та Кіровоградській областей, якими опрацьовувалась її заява направлено лист від 08.09.2025 року № 1500-0306-9/149766 щодо приведення пенсійної справи у відповідність до законодавства. Цим же листом Головне управління ПФУ в Одеській області відмовило позивачці у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди працюючого судді, з розрахунку стажу роботи на посаді судді 27 років 9 місяців 9 днів з посиланням на те, що стаж роботи на посаді судді при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці обчислено правильно. 
31 жовтня 2025 року позивачка звернулась до Відділу обслуговування громадян №1 Головного управління ПФУ в Одеській області, де отримала перерахунок пенсії від 15.09.2025, який проведено згідно з рішенням 155850000132 від 03.10.2025 року, з якого вбачається, що перерахунок довічного грошового утримання було проведено Головним управлінням ПФУ в Одеській області у зв`язку з уточненням даних в Електронній пенсійній справі, а саме з 21.03.2025 року. При цьому стаж роботи на посаді судді визначений 22 роки 4 місяці 10 днів, загальний процент розрахунку довічного грошового утримання визначений у розмірі 54%.
Вважаючи вищезазначені дії відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами п.14 ч.1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України “Про судоустрій і статус суддів”, яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій - виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (y справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон № 1402-VIII.
Відповідно до положень ст.4 Закону № 1402-VІІІ судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.
Згідно із ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
До набрання чинності Законом № 1402 дані правовідносини регулювались Законом України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862).
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Згідно із абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно із ст. 1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів від 10.07.1995 № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді від 03.09.2005 № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
Так, враховуючи зміст положень абз. 4 п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402, стаж роботи судді, призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) з 1 вересня 1977 року до 30 червня 1982 року навчалася за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова, що підтверджується дипломом НОМЕР_2 , архівною довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова за № 24-01-468; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . 
Отже, до стажу роботи судді, який дає позивачці право на звільнення у відставку та призначення довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання, що становить 2 роки 5 місяців.
Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції Закону України від 5 серпня 2018 року) установлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз зазначеної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у зв`язку з прийняттям Закону України “Про Вищий антикорупційний суд”, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме такий правовий висновок викладено в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції Закону України від 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-ХІІ, яка була чинною на день призначення на посаду судді, на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Так, згідно із записами у трудовій книжці позивачки після здобуття вищої юридичної освіти та до призначення на посаду судді вона обіймала посади: з 4 серпня 1982 року до 26 лютого 1984 року - нотаріуса Котовської районної нотаріальної контори; з 3 березня 1984 року до 20 серпня 1987 року юрисконсульта Арцизького автотранспортного підприємства; з 24 серпня 1987 року до 8 листопада 2002 року члена адвокатського об`єднання “Одеська обласна колегія адвокатів”. Отже, на день призначення на посаду судді позивачка мала стаж роботи в галузі права понад 3 роки.
Отже, до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, належить врахувати додатково три роки роботи у галузі права.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 20.03.2025 № 587/0/15-25 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Саратського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку” установлено, що до стажу роботи на посаді судді, що дає мені справо на відставку, підлягають зарахуванню:
стаж роботи на посаді судді - 22 роки 4 місяці 9 днів;
половина строку навчання 2 роки 5 місяців;
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на звільнення у відставку, становить 27 років 9 місяців 9 днів.
При цьому, суд першої інстанції доцільно зауважив, що згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі № 420/1987/21, від 08.09.2022 у справі № 380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Наказом Саратського районного суду Одеської області №12-ос від 21.03.2025 позивачка відрахована зі штату суду.
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, виданого Саратським районним судом Одеської області (Додаток 4 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України), загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на звільнення у відставку складає 27 років 9 місяців 9 днів, з яких:
22 роки 4 місяці 9 днів робота на посаді судді Саратського районного суду Одеської області (12.11.2002-20.03.2025);
половина строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова (25.08.1977-06.07.1982);
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді 3 роки, а саме з 4 серпня 1982 року до 26 лютого 1984 року нотаріуса Котовської районної нотаріальної контори; з 3 березня 1984 року до 20 серпня 1987 року юрисконсульта Арцизького автотранспортного підприємства; з 24 серпня 1987 року до 8 листопада 2002 року члена адвокатського об`єднання “Одеська обласна колегія адвокатів”.
Відтак з урахуванням того, що стаж роботи позивачки на посаді судді на час відставки становив більше 10 років, то до стажу роботи, який дає право на одержання довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою навчання 2 роки 5 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді – 3 роки.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Головне управлінням ПФУ в Чернівецькій області при проведенні розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, порушило вимоги ст. 19 Конституції України та ст.ст. 137, 142 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, п.34 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону “Про судоустрій і статус суддів” та протиправно не зарахувало позивачці до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою навчання – 2 роки 5 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді – 3 роки, а Головне управління ПФУ в Одеській області протиправно відмовило позивачці щодо визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до вимог чинного законодавства та не провело перерахунок розміру призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, чим порушило вимоги ст. 19 Конституції України та ст.ст. 137, 142 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” п.34 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі № 420/38308/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик