ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16072/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач2) про визнання протиправними дій щодо переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки;
зобов`язання здійснити з 15.06.2025 перерахунок та виплату пенсії із застосуванням середньої заробітної плати відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2021-2023 роки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , досягнувши необхідного 60-ти річного пенсійного віку, 13.08.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-IV), як особа, яка після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом 5 частини 4 статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, та якій під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною 2 статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Однак для розрахунку розміру пенсії було взято показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки, як для перерахунку пенсії, а не відповідно до норм частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, визначеної для призначення нової пенсії: за 3 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії по віку (2021-2023 роки), мотивуючи тим, що у період з 03.07.2008 по 12.08.2024 позивач отримувала пенсію по втраті годувальника, як інвалід дитинства.
Позивач не погоджується з діями відповідачів та зазначає, що у даному випадку розрахунок пенсії повинен проводитись виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.16).
Відповідач2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що позивачці з 17.10.1999 призначено пенсію по інвалідності з дитинства. З 03.07.2008 на підставі поданої заяви змінено вид пенсії на пенсію в разі годувальника, після чого з 13.08.2024 позивачку переведено на пенсію по віку. Законних підстав для врахування ОСОБА_1 при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати по Україні та три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2021, 2022 та 2023 роки, немає, позаяк показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним (а.с.67-72).
Відповідач1 не скористався правом подати відзив на позовну заяву.
Інші заяви по суті справи не надходили.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 17.10.1999 їй було призначено пенсію по інвалідності. 
Рішенням від 03.11.2017 позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника на підставі Закону №1058-IV (а.с.43).
З 13.08.2024 позивачку на підставі її заяви про перехід на інший вид пенсії переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.44зворот-45).
У відповідь на звернення позивача листом від 04.09.2025 №12035-11010/Ч-02/8-0300/25 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило ОСОБА_1 , що на підставі поданої заяви від 13.08.2024 спеціалістами ГУ ПФУ в Харківській області та Івано-Франківській області її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
За документами електронної пенсійної справи страховий стаж складає 42 роки 07 місяців 28 днів (коефіцієнт страхового стажу – 0,42583). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток – 11 109,04 грн, який обчислено за період роботи з 01.07.2000 по 31.07.2024 із застосуванням середньої заробітної плати по Україні 7 994,47 грн ( індивідуальний коефіцієнт заробітку – 1,38959).
Поряд з цим, з 01.03.2025 проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209.
Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток 12 386,57 грн, який обчислено із застосуванням середньої заробітної плати по Україні 8913,83 грн (7994,47 грн х 1,115), індивідуальний коефіцієнт заробітку – 1,38959.
Для застосування нової середньої заробітної плати (доходу) по Україні для призначення пенсій за 2021-2023 роки при переведенні на пенсію за віком підстави відсутні (а.с.5).
Вважаючи дії пенсійного органу в частині застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при переведенні на інший вид пенсії протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною другої вказаної статті Закону №1058-ІV визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
Відповідно до вимог статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
За приписами частини другої статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+Кз3+...+Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з дитинства. Згодом позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №1058-IV. 
На підставі заяви від 13.08.2024 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Під час переведення на пенсію за віком з 13.08.2024 для обчислення розміру пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати за 2014–2016 роки у розмірі 3764,40 грн, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини переконливо свідчать про те, що позивачка отримувала різні види пенсійного забезпечення — по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та за віком — саме в межах правового регулювання Закону №1058-IV. Водночас перехід на інший законодавчий акт не відбувався, а отже призначення, перерахунок і виплата пенсії здійснювалися відповідно до вимог Закону №1058-IV.
За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що у спірних правовідносинах мало місце переведення позивача на інший вид пенсії, а тому підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2022–2024 роки відсутні.
Посилання позивачки на норми абзацу третього частини третьої статті 45 Закону №1058-IV є безпідставними, адже в даному випадку має місце перехід з пенсії в разі втрати годувальника на пенсію по віку, а не перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по віку.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Досліджені судом докази в їх сукупності свідчать про правомірність дій пенсійного органу при переведенні позивачки з пенсії в разі втрати годувальника на пенсію по віку.
З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій