ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року	справа № 380/8239/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів,79016; код ЄДРПОУ - 13814885) (далі - відповідач), в якому просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення від 03.03.2025 №3683/7 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ОСОБА_1 винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) призначити з 10 липня 2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням пільгової вислуги, яка становить яка становить 24 роки 10 місяців 01 день.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання судового рішення у справі №380/16657/24 відповідач виніс рішення від 03.03.2025 №3683/7 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ОСОБА_1 . Оскаржене рішення винесено відповідачем з тих самих мотивів, що й визнані судовим рішенням від 24 січня 2025 року у справі № 380/16657/24, у зв`язку з відсутністю у позивача, на думку відповідача, достатньої для призначення пенсії вислуги років. Наведене зумовило звернення до суду із цим позовом.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що згідно із Витягу з наказу від 01.12.2016 №79/ОС/ВП-16 Державної установи “Львівська виправна колонія(№48)” прапорщика внутрішньої служби, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 1 пп.2 статті 77 (через хворобу). Вислуга років на день звільнення зі служби становить 19 років 00 місяців 02 дні. Отже, на час звільнення зі служби позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років на загальних підставах відповідно до п.п. «а» ч. 1 ст.12 Закону 2262. Враховуючи зазначене, було призначено з 06.12.2016 пенсію по інвалідності відповідно до пункту «б» статті 21 Закону № 2262 у розмірі 40 % відповідних сум грошового забезпечення. Зарахування вислуги років у пільговому обчислені для призначення пенсії за вислугу років дана стаття не передбачає. Отже, Головне управління Пенсійного фронду України у Львівській області не мало правових підстав щодо призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. «а» ст.12 Закону-2262 на підставі документів скерованих уповноваженим органом. Позивач не мав на час звільнення необхідної календарної вислуги років, а саме 23 календарних роки 6 місяців і більше.
Представник позивача подав відповідь на відзив, яка мотивована тим, що позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально виконавчої служби і на момент звільнення його календарна вислуга в пільговому обчисленні становила більше 23 календарних роки. За таких обставин, з урахуванням положень частини 4 статті 23 Закону N 2713-IV позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII. Зазначені заперечення відповідача як і покликання його на нову редакцію Постанови №393 суперечать рішенню Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/16657/24. В зазначеному рішенні суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії. Згідно зазначеного рішення суду, відповідач зобов`язаний був винести своє рішення з урахуванням правової позиції сформованої судом.
Представник позивача подав додаткові пояснення, які мотивовані тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 640/13694/22 визнано протиправними та нечинними: пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393"; підпункт 1 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393"; пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393"; пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393". Відтак, позивач вважає, що відповідач обґрунтовує правомірність своїх дії протиправними та нечинними положеннями п. 7 Постанови N 119.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, ухвалою судді від 05.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін, за наявними у справі доказами.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
ОСОБА_1 Наказом Львівської виправної колонії Управління Державної Пенітенціарної Служби України у Львівській області (№48) №79О/С/ВП-16 від 01.12.2016, звільнено зі служби з 05.12.2016 в запас через хворобу. 
З 06.12.2016 Головне Управлення Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ. 
Відповідно до Розрахунку вислуги років для призначення пенсії, на момент звільнення, вислуга років позивача по лінії Державної кримінально виконавчої служби України в календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 02 дні, а у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 01 день. 
10 липня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років за п. «а» ст. 12 Закону №2262. 
24 липня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України (надалі Відповідач) листом №18301-19215/П-52/8-1300/24 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії мотивуючи тим, що згідно наказу розрахунку вислуги років, що є в матеріалах пенсійної справи позивача, вислуга років на день звільнення позивача зі служби (05.12.2016) становила 19 років 00 місяців 02 дні, а тому, підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262 немає. 
Позивач оскаржив дії відповідача щодо відмови в переведенні на пенсію за вислугою років до суду. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/16657/24, яке набрало законної сили, суд вирішив позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII та прийняти рішення відповідно до п.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
У вказаному рішенні суд зазначив, що позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Оскільки вислуга років позивача у пільговому обчисленні на день звільнення становить 24 роки 10 місяців 01 день, що не заперечується самим відповідачем, то, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, ОСОБА_1 відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ набув право на призначення пенсії за вислугою років.
На виконання зазначеного судового рішення відповідач виніс рішення від 03.03.2025 №3683/7 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір суд керувався таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантії, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
В силу положень пункту а статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Водночас статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Кабінетом Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393).
На підставі системного аналізу зазначених положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суд дійшов висновку, що при обчисленні вислуги років необхідної для призначення пенсії відповідно до пункту а частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ необхідно керуватися Постановою №393.
Згідно з пунктом 1 Постанови № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу.
Відповідно до Розрахунку вислуги років для призначення пенсії, на момент звільнення, вислуга років позивача по лінії Державної кримінально виконавчої служби України в календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 02 дні, а у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 01 день. 
З 06.12.2016 Головне Управлення Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ. 
Натомість, як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відтак, спірним є питання щодо призначення позивачу пенсії на підставі пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та необхідної для цього календарної вислуги років.
На виконання зазначеного судового рішення відповідач виніс рішення від 03.03.2025 №3683/7 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ОСОБА_1 , зазначивши що підстави для переведення з пенсії по інвалідності на пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262 відсутні у зв`язку з відсутністю календарної вислуги.
Матеріали справи свідчать, що станом на день звільнення вислуга років позивача становить: у календарному обчисленні: 19 років 00 місяців 02 дні, у пільговому обчисленні: 24 роки 10 місяців 01 день.
З цього приводу суд зазначає, що Закон № 2262-ХІІ, зокрема пункт а статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 22 календарних роки та 6 місяців і більше. В свою чергу, положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та підпункту в пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Постанови № 393.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а.
Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що аналіз норм Закону № 2262-XII у взаємозв`язку з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою № 393.
З урахуванням викладеного Верховний Суд у вказаному рішенні зазначив, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Верховний Суд у своїх постановах від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.
Суд додатково наголошує на тому, що 10 липня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років за п. «а» ст. 12 Закону №2262. 
24 липня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України (надалі Відповідач) листом №18301-19215/П-52/8-1300/24 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії мотивуючи тим, що згідно наказу розрахунку вислуги років, що є в матеріалах пенсійної справи позивача, вислуга років на день звільнення позивача зі служби (05.12.2016) становила 19 років 00 місяців 02 дні, а тому, підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262 немає. 
Позивач оскаржив дії відповідача щодо відмови в переведенні на пенсію за вислугою років до суду. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/16657/24, яке набрало законної сили, суд вирішив позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII та прийняти рішення відповідно до п.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
У вказаному рішенні суд зазначив, що позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Оскільки вислуга років позивача у пільговому обчисленні на день звільнення становить 24 роки 10 місяців 01 день, що не заперечується самим відповідачем, то, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, ОСОБА_1 відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ набув право на призначення пенсії за вислугою років.
Оскільки позивач за своєю останньою посадою та характером служби відповідає критеріям, визначеним Законами та підзаконними нормативними актами, що дають право на врахування вислуга років позивача у пільговому обчисленні на день звільнення становить 24 роки 10 місяців 01 день, суд вважає, що відповідач, дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час звільнення, необхідного стажу для призначення їй пенсії за вислугою років згідно із пунктом "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, та безпідставно відмовив позивачу у переведенні на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ст.12 вказаного Закону, а тому рішення від 03.03.2025 №3683/7 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ОСОБА_1 винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд звертає увагу, що в цілях Закону № 2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.
Суд додатково вказує на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 640/13694/22 визнано протиправними та нечинними: пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393"; підпункт 1 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393"; пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393"; пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року N 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393".
У відповідності до п. п. 6, 17, 18 Постанови Правління ПФУ № 3-1 від 30.01.2007 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.
У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.
Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Згідно до ст. 50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів а, в статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
За приписами ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити з 10 липня 2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням пільгової вислуги, яка становить яка становить 24 роки 10 місяців 01 день.
Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.03.2025 №3683/7 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 10 липня 2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням пільгової вислуги, яка становить яка становить 24 роки 10 місяців 01 день.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів,79016; код ЄДРПОУ - 13814885) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна